Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 760/10908/13-ц

провадження № 61-6св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступниками якої є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краковецька Алла Миколаївна, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації власності на об`єкти нерухомого майна, ОСОБА_5 , Державна податкова інспекція Солом`янського району м. Києва Міністерства доходів і зборів України,

третя особа - відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_1 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у складі судді Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краковецької А. М., Київського міського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_5 , Державної податкової інспекції Солом`янського району м. Києва Міністерства доходів і зборів України, третя особа - відділ громадянства, іміграції та регістрації фізичних осіб Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, про визнання договору дарування недійсним.

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відвід судді Букіної О. М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якої є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краковецької А. М., Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації власності на об`єкти нерухомого майна, ОСОБА_5 , Державної податкової інспекції Солом`янського району м. Києва Міністерства доходів і зборів України, третя особа - відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації та відновлення прав власника.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Букіної О. М. відмовлено.

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про роз`яснення ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року узадоволенні заяви ОСОБА_3 про роз`яснення ухвали суду від 10 жовтня 2018 року відмовлено.

Відмовляючи узадоволенні заяви ОСОБА_3 про роз`яснення ухвали суду, суд першої інстанції виходив із того, що постановлена 10 жовтня 2018 року Солом`янським районним судом м. Києва ухвала є чіткою й зрозумілою, викладена у доступній, у тому числі для заявника, формі, в ухвалі чіткою і простою мовою зазначені підстави для відмови у задоволенні заяви про відвід.

Крім того, у розумінні вимог статті 271 ЦПК України ухвала суду від 10 жовтня 2018 року виконанню не підлягає, а лише долучається до матеріалів справи, в якій головуючому у справі був заявлений відвід.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року повернуто заявнику без розгляду.

Апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , виходив із того, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Проте, виходячи зі змісту підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, її слід подавати через місцевий суд, який ухвалив оскаржене судове рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2018 року ОСОБА_3 , як правонаступник ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу до Київського апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 760/10908/13-ц з Солом`янського районного суду м. Києва.

21 січня 2019 року доВерховного Суду надійшли виділені матеріали.

04 квітня 2019 року доВерховного Суду надійшла цивільна справа.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якої є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краковецької А. М., Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації власності на об`єкти нерухомого майна, ОСОБА_5 , Державної податкової інспекції Солом`янського району м. Києва Міністерства доходів і зборів України, третя особа - відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації та відновлення прав власника призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд. Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, що б гарантувало особі право на безпосереднє звернення із апеляційною скаргою до апеляційного суду, яке визначене статтею 355 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи без певної мети для захисту якогось суспільного інтересу.

Отже, він має право на апеляційне оскарження судового рішення та звернення із апеляційною скаргою безпосередньо до апеляційного суду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 листопада 2018 року до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_3 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року, яка ухвалою суду від 29 листопада 2018 року повернута заявнику, оскільки подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак, виходячи зі змісту підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, її слід було подавати через місцевий суд, який ухвалив оскаржене рішення.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі статтею 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд. Протилежне тлумачення норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України) матиме наслідком порушення судами статті 6 Конвенції ЄСПЛ в контексті «права на справедливий суд».

Відсутність на даний час Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи жодним чином не створює перешкоди учасникам провадження та апеляційному суду в поданні та прийнятті апеляційних скарг у паперовій формі безпосередньо до апеляційних судів.

Відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом. Також згідно з частинами 2, 3 статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, що б гарантувало особі право на безпосереднє звернення із апеляційною скаргою до апеляційного суду, яке визначене статтею 355 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи без певної мети для захисту якогось суспільного інтересу.

Тому висновок апеляційного суду заснований на помилковому тлумаченні підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України. Таким чином, при поверненні апеляційної скарги заявнику, суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд. Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, що б гарантувало особі право на безпосереднє звернення із апеляційною скаргою до апеляційного суду, яке визначене статтею 355 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи без певної мети для захисту якогось суспільного інтересу.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 514/134/17-ц(провадження № 61-12112сво18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу апеляційного суду на те, що зазначене судове рішення Верховного Суду прийнято задовго до оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції від 29 листопада 2018 року, міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, було доведено до відома судів.

Посилання правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , зазначені у заяві про виправлення описок та арифмитичних помилок в ухвалі Верховного Суду від 09 січня 2019 року про відкриття касаційного провадження, що надійшла до Верховного Суду 06 лютого 2019 року, та в заяві про постановлення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, яка надійшла до Верховного Суду 06 лютого 2019 року, безпідставні, оскільки підстав для залишення касаційної скарги ОСОБА_3 без руху не було, за формою і змістом вона відповідала вимогам ЦПК України. У зв`язку з цим відсутні підстави і для виправлення описок в ухвалі Верховного Суду від 09 січня 2019 року про відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати і направити справу до апеляційного суду.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, постановлена з порушенням норм процесуального права, що в силу частини четвертої статті 406 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 269, 400, 406, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 09 січня 2019 року про відкриття касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк