_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1070/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

За участю представників сторін - адвокатів Лукіна О.О. і Бланковської Г.О.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину майна, як єдиним спадкоємцем за законом,

Встановив:

У жовтні місяці 2017 року до Київського райсуду м.Одеси звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 як за єдиним спадкоємцем за законом після смерті брата - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач в позові виклала вимогу про зобов`язання відповідну реєстраційну службу зареєструвати право власності. Ухвалою суду від 31.10.2017 року відкрите загальне позовне провадження за позовом ОСОБА_3

Сторона відповідача позов не визнала, надала відзив з письмовими доказами і стверджувала, що відповідач ОСОБА_2 є сином спадкодавця.

В підготовчому судовому засіданні за клопотанням сторін були винесені судом ухвали про витребування доказів - копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 , копії медичних документів щодо стану психічного здоров`я померлого ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 померла - актовий запис про смерть - 1648, вчинений 15.02.2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області.

ОСОБА_1 - дочка ОСОБА_3 - надала до суду заяву про правонаступництво і просила визнати її позивачем по даній справі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Лукін О.О. позов підтримали в частині визнання права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування і стверджували, що ОСОБА_2 не є сином померлого ОСОБА_4 , тому як ОСОБА_4 не перебував у шлюбі з матір`ю відповідача ОСОБА_5 ; що свідоцтво про встановлення батьківства викликають у позивача сумніви, тому як померлий страждав на психічний розлад здоров`я.

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено і визнано сторонами, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 13.06.2005 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності - ОСОБА_6 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - кожному 1/3 частина. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири. Спадкоємці першої черги до майна померлого дружина ОСОБА_3 і дочка ОСОБА_1 відмовились від своїх часток у спадковому майні на користь сина і брата - ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 . До нотаріуса в установленому законом порядку і строки надали заяви про прийняття спадщини мати померлого - ОСОБА_3 і син - ОСОБА_2 .

03 лютого 2016 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . спадкували в рівних частках ОСОБА_3 і ОСОБА_4

На 1/3 частину квартири свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видавалось.

16 лютого 2016 року ОСОБА_3 подарувала 2/3 частини вищевказаної квартири своїй дочці - ОСОБА_1 .

Позивач доводить, що ОСОБА_4 з дитинства страждав на психічне захворювання (внаслідок якого закінчив життя самогубством), тому позивач виказує свої сумніви щодо усвідомлення ОСОБА_4 значення своїх дій та їх наслідки у момент визнання батьківства в 1993 році стосовно відповідача. Позивач також звертає увагу суду на наявність у свідоцтві про встановлення батьківства невідповідностей щодо наявності реєстрації шлюбу між батьками дитини, відсутності заяви ОСОБА_4 про визнання батьківства або відповідного судового рішення. Посилаючись на викладене позивач вимагає визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування як за єдиним спадкоємцем за законом.

Сторона відповідача, не визнаючи позовні вимоги, надала до суду свідоцтво про встановлення батьківства, яке видане повторно 07.04.2003 року на підставі актового запису про встановлення батьківства №32, вчиненого відділом ЗАГСу Всеволжського району Ленинградської області 12.10.1993 року (т.1 а.с.31, т.2 а.с.62) та свідоцтво про народження, видане 27.07.1995 року Куйвозівською сільрадою Всеволжського району Ленінградської області на підставі актового запису про народження №22, в яких батьками ОСОБА_2 вказані ОСОБА_4 і ОСОБА_7 . Окрім того, представник відповідача стверджувала, що ОСОБА_4 і ОСОБА_7 з кінця 1991 року по травень 2004 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_2 і тільки на період пологів ОСОБА_7 виїхала до Ленінградської області. Після припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 піклувався про сина, цікавився його життям, часто зустрічався з ним, у 2003 році надав свою згоду на прийняття сином громадянства Російської Федерації.

Стаття 1217 ЦК України визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.2 ст.1223 ЦК України «у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом….право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК». ОСОБА_4 заповіт не укладав, тому сторони по справі отримують право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Після смерті ОСОБА_4 право на спадщину заявили мати померлого ОСОБА_3 і син померлого- ОСОБА_2 Їхні частки у спадщині є рівними і ОСОБА_3 своє право на спадщину реалізувала.

Прийняття спадщини шляхом подання нотаріусу заяви про її прийняття передбачене ст. 1269 ЦК. Для прийняття спадщини встановлюється 6-місячний строк, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідач в установлений законом строк надав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька.

Положення ст.81 ЦПК України зобов`язують кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона позивача стверджувала, що на момент оформлення свідоцтва про усиновлення ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічного захворювання. Але належних і достовірних доказів на обґрунтування своїх тверджень суду не надала. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. З медичних документів (т.2 а.с.133,140) вбачається, що ОСОБА_4 перебував на лікуванні в медичних установах у період 2014-2015 років з приводу психічного захворювання. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Сторона відповідача надала до суду письмову відповідь військового комісару Київського РВК м.Одеси від 21.12.2016 року на звернення адвоката, яка свідчить, що ОСОБА_4 проходив військову службу у 1979-1980 роках, в подальшому перебував на військовому обліку, за станом здоров`я - придатний до військової служби.

Частина 6 ст.81 ЦПК України визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд не приймає до уваги сумніви позивача «юридичного факту встановлення батьківства, вільного волевиявлення ОСОБА_4 у момент визнання батьківства».

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину майна, як єдиним спадкоємцем за законом залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата виготовлення повного тексту судового рішення - 23.05.2019 року.

Суддя Калашнікова О. І.