Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1699/18 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 9 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2018 року під головуванням судді Сташківа Т.Б.

у цивільній справі №285/1699/18 за позовом ОСОБА_3 до Новоград-Волинської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом. Просила визнати за нею право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,10 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 05 квітня 1955 року її батьку ОСОБА_4, на підставі розпорядження начальника КЕЧ було видано ордер № 856 на поселення в квартиру по АДРЕСА_1. Рішенням виконкому Новоград-Волинської міської ради від 04 лютого 1983 року вулицю Ужачинську перейменовано на вул. М. Рибалко, а рішенням виконкому Новоград-Волинської міської ради від 22 грудня 2007 року було змінено адресу з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1. Батько позивача ОСОБА_4 проживав у зазначеній квартирі до дня смерті - 08 серпня 2010 року. Починаючи з дня вселення у квартиру у 1955 році і до часу звернення до суду із зазначеним позовом, земельною ділянкою, що знаходиться біля будинку, користується сім`я позивача. Новоград-Волинської міською радою позивачу відмовлено у виділенні спірної земельної ділянки у власність за набувальною давністю. Що і спонукало її звернутися до суду.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначає, що спірна земельна ділянка по суті своїй є присадибною ділянкою, яка оброблялась її померлим батьком та апелянтом особисто, на якій було збудовано господарські споруди, встановлено паркан. Крім того, суб'єктами права комунальної власності є територіальні громади первинного рівня, територіальні громади вторинного рівня, а також органи місцевого самоврядування, що здійснюють права комунальної власності від імені територіальної громади - представницькі та виконавчі органи місцевого самоврядування. Тобто, Новоград-Волинська міська рада не є власником земельної ділянки, щодо якої існує спір, а лише суб'єктом права комунальної власності, виключно як представник територіальної громади. На думку апелянта, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не в інформаційних листах ВССУ. Крім того, наведені у позовній заяві факти щодо добросовісності, відкритості та безперервності користування позивачем та її батьком земельною ділянкою підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків, які були допитані під час розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 1955 року батьку позивача - ОСОБА_4, на підставі розпорядження начальника КЕЧ було видано ордер №856 на поселення в квартиру (а.с.22).

Відповідно до довідки Новоград-Волинської КЕЧ і будинкоуправління Міністерства оборони України від 03 липня 2008 року № 706 ОСОБА_4 разом зі своєю сім'єю (дружина ОСОБА_6, дочка ОСОБА_3, дочка ОСОБА_15) проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 20 квітня 1965 року по 15 квітня 1982 року (а.с.21).

Відповідно до листа начальника Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на балансі Новоград-Волинської КЕЧ не перебуває, право власності не виготовлялось (а.с.39).

Згідно із листа КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 01.07.2016 року згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.40).

Відповідно до листа Новоград-Волинської міської ради від 03 липня 2018 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить на праві комунальної власності Новоград-Волинської міської ради. В архівних матеріалах Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Новоград-Волинської міської ради з 1969 року по теперішній час відсутні будь-які відомості щодо забудови вказаної земельної ділянки (а.с.54).

Тобто, доказів про закріплення за будинком, де проживав батько позивача, будь-якої земельної ділянки, не надано.

Листом виконкому Новоград-Волинської міської ради від 12 квітня 2018 року за № 01/408 позивачу відмовлено у виділенні спірної земельної ділянки у зв'язку з недостатністю наданих документів (а.с.41).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 пояснили, що позивач зі свого народження і до 15 квітня 1982 року проживала зі своїми батьками у квартирі АДРЕСА_1. Позивач відкрито користується спірною земельною ділянкою.

Разом з тим, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що достатніх підстав для визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю не було.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

У п.п.9,10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

? володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

? володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

? володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України).

Крім того, судом враховано, що право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;

? задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;

? за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

? відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності.

У постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року (№ 175/4741/16), постановленій в справі у подібних правовідносинах суд касаційної інстанції зазначив, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Разом з тим, в даному випадку, володіючи спірною земельною ділянкою, померлий батько позивача, а в подальшому і остання не могли не знати про відсутність у них законних підстав для набуття права власності на землю. Крім того, відсутні підстави вважати про відсутність власника спірної земельної ділянки, оскільки землі в межах населеного пункту перебувають у власності міської ради.

За наведених обставин суд дійшов обгрунтованого висновку, що відсутні достатні підстави для визнання за позивачкою права власності на спірну ділянку за набувальною давністю.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 14.02.2019 року.