справа №619/1987/18
провадження №2/619/84/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі:

Головуючого: судді Кононихіної Н. Ю.

При секретарі: Мєщан І. О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі

Цивільну справу за позовом

ОСОБА_1,ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», де в третій особі є відділ реєстрації місця проживання громади Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області ,

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До суду звернулися позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», де в третій особі є відділ реєстрації місця проживання громади Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Із матеріалів позову вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві приватної власності належить по 1/2 частині квартири, яка знаходиться за адресою смт. Слатине, вул. Леніна, 25/10 Дергачівського району Харківської області, та належить позивачам на підставі договору дарування від 15.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4

Розпорядженням Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області № 21-ОД від 18 грудня 2015 року «Про перейменування вулиць, … в смт. Слатине Дергачівського району Харківської області назву вулиці «вулиця Леніна» змінено на «вулиця Харківська».

З 2012 року та по теперішній час в квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який не є власником квартири та не знявся з реєстрації.

Станом на теперішній час жодних дій щодо зняття з реєстрації відповідачем не вчинено. Відповідно до копії паспорту громадянина України ОСОБА_3, останній зареєстрований за вказаною адресою. Проте, згідно акту від 21 вересня 2017 року, складеного депутатом Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_5 у присутності двох сусідів: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, мешканців буд. 25, розташованого за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Слатине, вул. Харківська, відповідач ОСОБА_3 в квартирі не проживає протягом останніх пяти років.

Після укладеного договору дарування квартири ОСОБА_3 самостійно та добровільно все належне йому майно вивіз із квартири, будь-яке майно позивача в квартирі відсутнє.

ОСОБА_3 одружився та проживає спільно з дружиною ОСОБА_8 за адресою: м. Харків, пр. Ювілейний (колишній пр. 50 річчя ВЛКСМ)АДРЕСА_1, що підтверджується позовною заявою про визнання недійсним договору дарування квартири (справа № 619/2901/17), яка ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року залишена без розгляду.

Особистих речей відповідача в квартирі немає.

В період з 2012 по 2014 роки в квартирі зроблено капітальний ремонт за кошти позивачів. Відповідач ОСОБА_3 участь в капітальному ремонті квартири не приймав.

Самостійно з реєстрації відповідач не знімається, у звязку з чим створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном позивачів.

Факт не проживання відповідача в квартирі № 10, що знаходиться за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Слатине, вул. Харківська (колишня Леніна), буд. 25 понад шести місяців без поважних причин підтверджується документами, доданими до позовної заяви.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідною умовою реєстрації місця проживання є наявність документа, що підтверджує право на проживання в житлі. Відповідно до ст. 7 вказаного Закону, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Отже, оскільки право користування житловим приміщенням похідне від наявності у особи права власності на це приміщення, позивачі вважають, що після набуття ними права власності на квартиру та тривалої відсутності відповідача за вказаною адресою, ОСОБА_3 втратив право користування квартирою, у звязку з чим має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Наявність реєстрації відповідача в зазначеній квартирі порушує права власників щодо користування та вільного розпоряджання майном та оскільки відповідач самостійно не анулює реєстрацію, не знімається з реєстраційного обліку, позивачі вимушені звернутись до суду з позовом.

Тому позивачі просили суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 (колишня вул. Леніна) смт Слатине Дергачівського району Харківської області.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9 не надали до суду відзив на позов, хоча ухвалою Дергачівського райсуду Харківської області від 22..06.2018 року позивачу були розяснені вимоги ст. 178 ЦПК України, а також надано пятнадцятиденний строк для надання фактичних заперечень на позов із наданням відповідних доказів.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Дергачівського райсуду Харківської області від 22.06.2018 року було відкрите загальне провадження у справі з призначенням підготовчого засідання для розгляду справи на 11 липня 2018 року, а також запропоновано у пятнадцятиденний строк з моменту одержання ухвали подати до суду відзив на позов, а також свої заперечення, в яких викласти свої пояснення, аргументи, міркування щодо наведених позивачем доводів.

Ухвалою Дергачівського райсуду Харківської області від 28.02.2019 року по справі було витребувано докази: з КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дергачівського району Слатинська амбулаторія загальної практики сімейної медицини» а також КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 6 інформацію чи перебуває відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на обліку в певному закладі охорони здоровя, чи звертався він за медичною допомогою, яка конкретна медична допомога та у звязку із чим йому надавалася. А також витребувано із Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області відомості чи укладав відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб у період з 2012 року по теперішній час, з якою конкретно особою та коли - з наданням витягу з актового запису про шлюб.

Ухвалою Дергачівського райсуду Харківської області від 28.02.2019 року по справі закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 18.03.2019 року.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_10 підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити у повному обсязі, у судовому засіданні усно посилалася на підстави позову за ст. 156 ЖК України,ст. 405 ЦК України, але не надала заяву про відмову від позову за підставами ст. 107 ЖК України.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 просив у задоволенні позову відмовити, так як законні підстави для задоволення позову відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

На підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харкіської області ОСОБА_11 від 20.03.2012 року, за реєстром № 361, зареєстрованого у Слатинському КПТІ «Інвентризатор» Дергачівського району 20.03.2012 року, за реєстром № 2672 - квартира № 10 по вул. Леніна у смт. Слатине Дергачівського району Харківської області належала ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно Договору довічного утримання від 23.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_11 від 23.03.2012 року, за реєстром №399 ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 1/2 частині квартири, яка знаходиться за адресою смт. Слатине, вул. Леніна, 25/10 Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_1 ті ОСОБА_2 зобовязалися довічно повністю утримувати ОСОБА_3, забезпечуючи його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберігаючи в його безкоштовному довічному користуванні вказану у договорі квартиру.

Сторони у судовому засіданні не надали послідуючу угоду про розірвання Договору довічного утримання від 23.03.2012 року та не клопотали про витребування даного документу.

Але потім на підставі договору дарування від 15.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві приватної власності по 1/2 частині квартири, яка знаходиться за адресою смт. Слатине, вул. Леніна, 25/10 Дергачівського району Харківської області, тому квартира належить позивачам на підставі договору дарування від 15.08.2012 року, причому - в п.1 вказано, що ОСОБА_3, перебуваючи при здоровому розумі та памяті, розуміючи значення своїх дій, діючи добровільно, без примусу, насильства чи погроз подарував дочці ОСОБА_2 та зятеві ОСОБА_1 спірну квартиру, а обдаровані прийняли її в дар. Зазначена квартира складається з трьох житлових кімнат житловою площею 41,4 м.кв., загальною площею 66,0 м.кв. Згідно п.2 Договору дарування квартира належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харкіської області ОСОБА_11 від 20.03.2012 року, за реєстром №361, зареєстрованого у Слатинському КПТІ «Інвентризатор» Дергачівського району 20.03.2012 року, за реєстром № 2672 (що свідчить про розірвання Договору довічного утримання від 23.03.2012 року).

Відповідно паспорту громадянина серії ММ № 463207 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований як власник квартири у смт. Слатине, вул. Леніна, 25/10 Дергачівського району Харківської області з 22.09.2012 року.

Розпорядженням Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області № 21-ОД від 18 грудня 2015 року «Про перейменування вулиць, … в смт. Слатине Дергачівського району Харківської області назву вулиці «вулиця Леніна» змінено на «вулиця Харківська».

Згідно актового запису про шлюб № 359 від 17.05.2013 року Московським районним у місті Харкові відділом РАЦС Головного ТУЮ у Харківській області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрував шлюб із ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4

Згідно акту від 21 вересня 2017 року, складеного депутатом Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_5 у присутності двох сусідів: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, мешканців буд. 25, розташованого за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Слатине, вул. Харківська, відповідач ОСОБА_3 в квартирі не проживає протягом останніх пяти років.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого дому, які проживають сумісно з ним в належному йому домі, користуються житловим приміщенням нарівні з власником дому,якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.3 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника дому відносяться особи,які вказані у ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин із власником дому не позбавляє їх права користуватися приміщенням,яке вони займають .

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 02 березня 2016 року за № 207 «право на проживання в житлі, ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла ...».

Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 02 березня 2016 року за № 207 передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не довели, що член сім'ї власників житла відповідач ОСОБА_3 втратив право на користування спірною квартирою за підставами відсутності його у даному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік.

При цьому позивачі посилалися на акт депутата Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 21.09.2017 року, який складений у присутності двох свідків-сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_12, підпис депутата засвідчив секретар виконкому сільради. Із акта вбачається, що відповідач ОСОБА_3, зареєстрований у спірній квартирі, але протягом останніх пяти років за вказаною адресою у смт. Слатине, вул. Харківська (Леніна), 25/10 не проживає.

Але суд критично відноситься до даного документа та не приймає до уваги акт депутата Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 21.09.2017 року про не проживання відповідача у спірній квартирі з 2012 року, так як депутати і свідки не зясували причини відсутності відповідача, а саме неприязні стосунки, які склалися у нього з власниками житла, які перешкоджали і перешкоджають відповідачу у користуванні спірним житловим приміщенням, що напроти у судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_9, який близько спілкувався із відповідачем та знав його сімейні обставини.

При цьому свідок ОСОБА_9 повідомив у судовому засіданні, що знайомий з відповідачем з 1998 року у звязку із громадською діяльністю, а у 2013 році зустрів його на вулиці у м. Харкові, він просив свідка прихистити його не деякий час у своєму житлі, т.я. за своїм постійним місцем проживання у нього із дочкою ОСОБА_2 і зятем ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки, вони обманом виселили його з квартири, більше до спірного житла не пускають, іншого постійного місця житла він не має. Конкретно зясувалося, що у березні 2012 року ОСОБА_3 придбав для себе за власні кошти на постійне проживання квартиру у ІНФОРМАЦІЯ_5 (Леніна), 25/10.Відповідачу було близько 70 років, він вже погано себе почував, хворів на гіпертонічну хворобу, хронічний гастрит та артроз правого суглоба із значним порушенням функції ходи, потребував лікування. Тому він погодився на укладанні договору довічного утримання із дочкою та її чоловіком в обмін на його догляд та матеріальне утримання, який договір вони уклали також у березні 2012 року. На цей момент у ОСОБА_3 були хороші відносини із дочкою та зятем, він довіряв їм, а ОСОБА_1 взагалі займався його лікуванням, будучи лікарем. Спірна квартира потребувала ремонту. Грошей для цього у ОСОБА_3 вже не було. Тому у серпні 2012 року дочка із зятем поставили питання про ремонт квартири за їх кошти, однак, при цьому батько повинен був відмовитися від права власності на житло, подарувати квартиру позивачам, тим більше, що вони обіцяли його доглядати. ОСОБА_3 все ще довіряв своїм дітям, але у нотаріуса діючи з фактичного примусу - не підписав договір дарування квартири, під договором стоїть лише його прізвище. У вересні 2012 року ОСОБА_3 був зареєстрований у спірну квартиру, як член сімї власників. Тобто тоді власники квартири вважали батька членом своєї родини. Але під приводом ремонту у квартирі власники наполягали на тимчасовому переселенні ОСОБА_3 у квартиру матері ОСОБА_1 у м. Харкові у Холодногірському районі. ОСОБА_3 не підозрюючи обману погодився на тимчасове переселення на період ремонту у спірній квартирі, роздав речі померлої дружини, до тимчасового житла взяв деякі необхідні особисті речі. Але ОСОБА_3 продовжував приходити у спірну квартиру, користувався залишеними речами і майном, керував ремонтними роботами, наглядав за роботою працівників, потім мився у тазку та прав свої речі, готував нехитру їжу. Але діти вже не приходили до нього у тимчасове житло та матеріально не допомагали йому. Приблизно у впродовж року закінчився ремонт у спірній квартирі, але вселення ОСОБА_3 все відкладалося позивачами під різними приводами. Та в квартирі залишилася належна відповідачу настільна лампа, портрет Ф.Енгельса, клітка для тваринки, його особисті речі, що у розмові підтвердила представник позивачів ОСОБА_10, а також носильні речі, білизна, верхній одяг, меблі, інструменти, побутові прилади, кухонний посуд, лікарські засоби, предмети особистої гігієни, книги, костилі , подушки, покривала і т. п., якими ОСОБА_3 О, так і не міг користуватися, на що він скаржився у заявах до поліції. Так почали складатися між сторонами неприязні конфліктні стосунки, т.я. діти вже не пускали батька в спірну квартиру, замінили там замки та не надавали ОСОБА_3 ключів від дверей. За таких обставин ОСОБА_3 був позбавлений можливості проживати у тимчасовому житлі у м. Харків в квартирі матері зятя, залишив його, проживав де прийдеться, познайомився з ОСОБА_8, зареєстрував із нею шлюб, проживав деякий час у м. Харкові, пр. Ювілейний, 96/153. Але ОСОБА_8 та її діти відмовили йому у реєстрації у вказаній квартирі і постійному проживанні, спільне господарство вони не вели, сумісного бюджету не мали, невдовзі ОСОБА_8 захворіла на інсульт, ОСОБА_3 може її тільки провідувати за згодою дітей хворої. Сам відповідач проживає у знайомих та друзів, на дачах, лікується у лікарнях де прийдеться, за місцем реєстрації у смт. Слатине йому відмовляють навіть у медичній допомозі. За таких обставин ОСОБА_3 звернувся у суд за визнанням договору дарування недійсним, але не хватило сил та здоровя їздити до суду, позов залишено без розгляду. За юридичною необізнаністю ОСОБА_3 не звернувся до суду із позовом про вселення у спірну квартиру.

Аналогічні пояснення у судовому засіданні надав свідок ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомила, що знайома із сімєю ОСОБА_1, як своїми сусідами. Відповідача ОСОБА_3 вона бачила у спірній квартирі десь коло семи років назад. Взагалі у квартирі була не більше 2-3 разів і не може сказати - чиї речі знаходяться у квартирі. Свідок підписала акт про не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі, але не може стверджувати достаємо дані обставини, бо дуже рідко була в квартирі, причини не проживання ОСОБА_3 в квартирі не знає, але підтверджує, що ОСОБА_1 довгий час робили ремонт в спірному приміщенні. В цей час вона і бачила в квартирі ОСОБА_3 декілька разів, який був батьком сусідки ОСОБА_2, шкутильгаючи на ногу приходив до житла, худорлявий, русявий.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що у спірній квартирі ось уже сім років проживає лише сімя ОСОБА_2, які робили довгий час у житлі ремонт. У цей час до квартири приходив і ОСОБА_3, який наглядав за ремонтом, керував працівниками, контролював порядок ремонту тобто фактично займався ремонтом так як міг на свій вік, після роботи мився у тазку на балконі, прав речі, неодноразово заливав водою квартиру свідка, розпорядився речами померлої дружини та віддав свідку два мішки із її речами, роздав старі свої меблі з огляду на ремонт, а інші меблі перевіз до дружини, що особисто бачила свідок. Але свідок так і не змогла відповісти на питання - які саме меблі із квартири вивозив відповідач, коли це відбувалося та як саме, якщо свідок була при цьому присутня. Тому суд критично відноситься до показань свідка у цій частині. Тим більше, що свідок у судовому засіданні так і не підтвердила складання у її присутності акту від 21.09.2017 року про не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі.

У судовому засіданні судом витребувані документи про медичне обслуговування відповідача ОСОБА_3 та з довідок КНП «Міська поліклініка № 6» Харківської міської ради від 02.04.2019 року і 20.03.2019 року вбачається, що відповідач перебуває на обліку у даній медичній установі, звертався до терапевта та травматолога з приводу гіпертонії, артроза та гастриту, серцево-судинних захворювань. Суд приймає даний документ в цій частині до уваги. Але в довідках також вказано, що ОСОБА_3 мешкає у м. Харків, пр. Ювілейний, 96/153. При цьому головний лікар КНП Міська поліклініка № 6» Харківської міської ради ОСОБА_14, який підписав довідки не послався на будь-який документ,який підтверджував би дані обставини: копію медичної картки хворого, його заяву про медичне обслуговування за даною адресою, підстави медичного обслуговування особи, місцем реєстрації якої є смт. Слатине Дергачівського району Харківської області, договори на медичне обслуговування, декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу з вказівкою місця фактичного проживання. Тому у даній частині довідок суд критично відноситься до вказаної інформації про місце проживання ОСОБА_3, т.я. дані обставини нічим не підтверджені. Крім того, на теперішній час у звязку із Наказом Мінохорони здоровя № 1023 від 29.05.2018 року громадянин України може одержувати медичну допомогу у будь-якій медичній установі і не за місцем фактичного чи тимчасового проживання або перебування. Тому дані документи взагалі не можуть підтверджувати, що ОСОБА_3 добровільно і без поважних причин не проживає за місцем його реєстрації і постійного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_6 (Ленина), 25/10 Дергачівського району Харківської області, або що місцем його постійного проживання є м. Харків, пр. Ювілейний, 96/153.

У той же час суд ураховує на факт підтвердження постійного місця проживання згідно реєстрації відповідача ОСОБА_3 - довідку Центра первинної медико-санітарної допомоги ДРА від 18.03.2019 року, що за період 2012 року ОСОБА_3 знаходився на диспансерному обліку, лікувався та мешкав за адресою у смт. Слатине, вул. Харківська (Леніна), 25/10, т.я. на момент 2012 року був відсутній Наказ Мінохорони здоровя № 1023 від 29.05.2018 року і громадяни повинні були отримувати лікування за місцем постійного проживання. Даний документ не протирічить матеріалам справи.

Доказуючи факт не проживання відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі більше року без поважних причин згідно ст. 405 ЦК України, а також підтверджуючи факт проживання відповідача у іншому постійному місці проживання згідно ст. 107 ЖК України позивачі посилалися на інформацію про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 згідно актового запису про шлюбу № 359 від 17.05.2013 року, складеного Московським районним у місті Харкові відділом РАЦС Головного ТУЮ у Харківській області. Але суд критично відноситься до даної інформації, т.я. реєстрація шлюбу ОСОБА_3 О, не доводить, що ОСОБА_3 перестав бути членом сімї власників спірної квартири, не бажає проживати у спірній квартирі із дружиною, що у нього є інше постійне місце проживання, що власники житла за місцем мешкання ОСОБА_8 згодні визнати за ОСОБА_3 право на житло у цьому приміщенні, що між ОСОБА_3 і ОСОБА_8 дійсно є шлюбні відносини, сумісний бюджет, склалася сімя, у них є спільне майно. Тобто у даному разі позивачі не довели у судовому засіданні дані обставини, як і факт не проживання відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі більше року без поважних причин.

Натомість у судовому засіданні встановлений факт конфліктних відносин між сторонами з приводу намагань ОСОБА_3 вселитися у спірну квартиру після ремонту за місцем реєстрації та відмови у вселенні з боку позивачів, скарг ОСОБА_3 з цього приводу до органів поліції Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області восени 2017 року, що підтверджується листом Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області від 04.09.2017 року, а також висновком про припинення розгляду матеріалів ЄО № 11718 від 05.12.2017 року, де ОСОБА_3 скаржився на домашнє насильство з боку своєї дочки та зятя, які не пускають його проживати за місцем реєстрації.

У скаргах до Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 та його представник неодноразово вказували, що позивачами порушено і право власності і користування речами, які належали відповідачу на праві власності на момент, коли позивачі шляхом обману заставили його залишити спірну квартиру під приводом ремонту: це носильні речі, білизна,верхній одяг,меблі, інструменти, побутові прилади, кухонний посуд, лікарські засоби, предмети особистої гігієни, книги, костилі, подушки, покривала і т. п. (а.с. 176-192 т.2), тому суд критично відноситься до тверджень позивачів, що у спірній квартирі нема речей ОСОБА_3, та що він добровільно вивіз своє майно за іншим постійним місцем мешкання.

Суд критично відноситься до твердження позивачів, що позовна заява ОСОБА_3 до Дергачівського райсуду Харківської області про визнання недійсним договору дарування спірної квартири - підтверджує факт постійного проживання відповідача у м. Харків, пр. Ювілейний, 96/153. У розумінні вимог ст. 405 ЦК України даний документ не доводить факту добровільного не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі у смт. Слатине, вул. Харківська, 25/10 без поважних причин. З урахуванням всіх матеріалів справи у даному випадку суд вважає даний документ підтвердженням тимчасового перебування відповідача не за місцем реєстрації із-за неприязних відносин, які склалися у ОСОБА_3 з позивачами, про що саме і йдеться у позові.

Навпроти, у судовому засіданні встановлено, що у ОСОБА_3 відсутнє інше місце постійного проживання, він та його представник неодноразово зверталися до УПСЗН Дергачівського району Харківської області з приводу надання йому допомоги та поселення до будинку-інтернату для літніх людей загального типу, складали на громадській основ акт про відсутність умов проживання, але їм було відмовлено з огляду та не, що ОСОБА_3 має близьких родичів, тобто дочку ОСОБА_2, яка зобовязана утримувати його за законом. Дані рішення органів УПСЗН ОСОБА_3 оскаржив до органів поліції, що підтверджується висновком про припинення розгляду матеріалів ЄО № 11718 від 05.12.2017 року.

Крім того, з матеріалів позову і правового обґрунтування позовних вимог (а.с.1-7,124-125 т.1) вбачається, що позивачі одночасно посилаються на підстави позову про визнання особи такою, що втратила право на житло - за ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України, ст.107 ЖК України, що є взаємовиключним.

При цьому суд розглядав спір за підставами ст. 156 ЖК України,ст. 405 ЦК України, на які посилалася представник позивача в судовому засіданні фактично, підстави ст. 107,71 ЖК України у судовому засіданні не підтримала.

Таким чином, суд вважає, що право власності позивачів щодо вказаної квартири не порушено за умов продовження реєстрації та проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі у якості члена сімї власників. Навпроти, це позивачі порушують право ОСОБА_3 щодо користування спірною квартирою згідно його реєстрації, не пускають його в квартиру, змінили замки, не надають ОСОБА_3 користуватися його майном, яке залишилося в квартирі, обманом змусили його полишити місце постійного проживання, іншого місця проживання в нього нема, за фактом відмови у вселенні в квартиру між сторонами склалися неприязні відносини. Тобто по справі встановлена наявність поважних причин для не вселення і не проживання у спірному житлі відносно відповідача ОСОБА_3, що виключає можливість визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою.

При цьому суд відмовляє ОСОБА_3 та його представнику у задоволенні клопотання про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, т.я. вимоги ст. 405 ЦК України передбачають можливість для позивачів звернення до суду кожен момент після спливу терміну строком один рік з моменту, коли члени сімї власників житла без поважних причин став відсутній і не користується спірним житловим приміщенням.

На підставі та керуючись ст.ст. 10,12,13,76-78, 141, 259 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», де в третій особі є відділ реєстрації місця проживання громади Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Харківського апеляційного суду .

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Н. Ю. Кононихіна