ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1675/19 Справа № 179/795/18 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
УХВАЛА

19 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Мар'ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну часту (пай) по праву спадкування, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Мар'ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну часту (пай) по праву спадкування, мотивуючи тим, що у власності ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходилась земельна ділянка на території Мар'ївської сільської ради Магдалинівського району, Дніпропетровської області розміром 10.10 умовних кадастрових гектарів, а вона є єдиним спадкоємцем та фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на момент смерті.

Зазначала, що звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Магдалинівському районі Дніпропетровської області із запитом для з'ясування питання щодо видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) її матері та їй було надано відповідь, в якій повідомлялось, що дійсно громадянці ОСОБА_3 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП, зареєстрований за НОМЕР_3 від 20 грудня 1996 року, розміром 10.10 ум.кад.га. по КДСП «Україна» на території Мар'ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що підтверджується записом в книзі реєстрації на земельний пай членів КДСП «Україна» Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Вказувала, що також звернулася до Мар'ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області з приводу документів на спірну земельну ділянку, якою було видане погодження, відповідно до якого громадянці ОСОБА_3 було відведено земельну ділянку у власність задля ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,36 га, а з викопіювання із чергового кадастрового плану вбачається що спірна земельна ділянка розташована на території Мар'ївської сільської ради, поле - НОМЕР_1. Ділянка НОМЕР_2.

Посилаючись на те, що є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування на земельну частку, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, по праву спадкування за законом, право власності на земельну частку (пай) розміром 10,10 ум.кад.га на території Мар'ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, поле - НОМЕР_1, ділянка - НОМЕР_2.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

В апеляційній скарзі від 14 вересня 2018 року ОСОБА_1, особа, яка не брала участі у справі, зазначаючи, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що 19 квітня 2018 року Магдалинівською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації саме на земельну ділянку розміром 10,10 ум.кад.га на території Мар'ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, поле - НОМЕР_1, ділянка - НОМЕР_2.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 необхідно закрити, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень є формою перевірки законності та обґрунтованості рішень суду вищестоящим судом з метою скасування чи зміни неправильних судових рішень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно з частиною 1 статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Як передбачено частиною 1 статті 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обов'язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов'язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки останніх.

Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов'язки цієї особи.

11 лютого 2019 року на адресу Дніпровського апеляційного суду було надано витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, з якого вбачається, що скаржник ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, про що складено 21 грудня 2018 року відповідний запис №11 (а.с. 93-94).

Пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч.1 ст.55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі право-наступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (право-попередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Згідно з п.1 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1)особисті немайнові права; 2)право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3)право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4)права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5)права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що право на оскарження судового рішення у даному випадку - нерозривно пов'язано з особою ОСОБА_1, спірні права і обов'язки носять особистий характер, а отже, в даному випадку правонаступництво не допускається.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає за необхідне провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_1 закрити.

Керуючись ст.ст.255,352,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Мар'ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну часту (пай) по праву спадкування.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.