Справа № 127/7949/19
Провадження № 22-ц/801/916/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,
суддів Стадника І.М., Матківської М.В.,
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді Воробйова В.В. у м. Вінниця, за відсутності учасників справи,
у справі № 127/7949/19 за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України, Російської Федерації, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України, Російської Федерації, про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявник просив встановити юридичний факт його поранення при виконанні обов`язку військової служби 18.02.2015 року поблизу м. Дебальцеве Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України, Російської Федерації, про встановлення факту, що має юридичне значення. Роз`яснено заявнику, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства.
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що метою встановлення такого факту є визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях (далі Конвенція), яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03 липня 1954 року, тобто отримати статус жертви міжнародного збройного конфлікту.

Заяви про встановлення факту поранення при виконанні обов`язку військової служби не можуть розглядатися в судовому порядку, оскільки законодавством передбачено інший порядок встановлення таких фактів.

Так, порушене в заяві питання врегульоване Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, оскільки згідно п. 1.1 вказаного Положення, Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Повноваження щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців покладені на військово-лікарські комісії, а повноваження щодо оформлення довідки про обставини травми надані командиру (начальнику) військової частини.

Відмова відповідного органу може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд прийшов до висновку, що діючим законодавством України визначено порядок встановлення факту отримання поранення при виконанні обов`язку військової служби, що виключає можливість встановлення цього факту в судовому порядку в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження, а отже у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 слід відмовити.
У апеляційній скарзі, поданій 29.03.2019, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2019 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження до Вінницького міського суду Вінницької області, посилаючись на те, що ухвала суду обмежує його право на судовий захист, оскільки постановлена при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що чинним законодавством України не передбачено встановлення такого юридичного факту, який просить встановити ОСОБА_1 , а встановлення його необхідно заявнику для набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частин першої та другої статті 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) вказано, що частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян.

У Рішенні Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) вказано, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.
Ураховуючи викладене, встановлення факту, що має юридичне значення щодо отримання поранення при виконанні обов`язку військової служби 18.02.2015 року поблизу м. Дебальцеве Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманим пораненням та військовою агресією Російської Федерації. Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав саме ОСОБА_1 .. При цьому відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника.
За таких обставин судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 13 травня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. М. Стадник

М. В. Матківська