Ухвала

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 175/5002/16-ц

провадження № 61-40086св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки та поруки.

Позовна заява мотивована тим, що 04 серпня 2006 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладені кредитний договір № DNHDGK00000330, договір іпотеки

№ DNHDGK00000330 та договір поруки № DNHDGK00000330. Зазначені кредитний договір, договір поруки та договір іпотеки укладені з порушенням чинного законодавства України, а тому мають бути визнані судом недійсними.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати кредитний договір від 04 серпня 2006 року № DNHDGK00000330 укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 - недійсним, визнати договір іпотеки від 04 серпня 2006 року

№ DNHDGK00000330 укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 - недійсним, визнати договір поруки від 04 серпня 2006 року № DNHDGK00000330 укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 - недійсним.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 21 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що кредитний договір містить істотні умови договору, отже, позичальник був належним чином ознайомлений з умовами підписання кредитного договору та погодився на такі умови, про що свідчить підпис позивача на кожному аркуші спірного договору. Так само, позивач був належним чином ознайомлений з умовами підписання договору поруки та погодився на такі умови, про що свідчить його підпис на спірному договорі. Крім того, протягом тривалого часу позивач сплачував передбачені договором платежі, тобто погодився з усіма умовами цього договору і добровільно їх виконував.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано кредитний договір від 04 серпня 2006 року № DNHDGK00000330 укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 - недійсним. Визнано договір іпотеки

від 04 серпня 2006 року № DNHDGK00000330 укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 - недійсним. У частині визнання недійсним договору поруки

від 04 серпня 2006 року № DNHDGK00000330/1, що укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що умови договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, а отже, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, тому вказаний договір підлягає визнанню недійсним. Оскільки іпотечний договір є похідним від кредитного договору, то такий договір також підлягає визнанню недійсним. Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним договору поруки, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_2 не заявлялися такі вимоги, а тому вимоги позивача в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У липні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд мотивував своє рішення виключно наявністю висновку експертного економічного дослідження від 04 лютого 2016 року № 70/36-05, проте такий висновок не є висновком у розумінні статей 76, 102 ЦПК України та не може бути належним, допустимим та достовірним доказом у справі, оскільки усі розрахунки експертом зроблені виключно на підставі документів, наданих позивачем, який є зацікавленою стороною, тобто об`єктивність та достовірність таких розрахунків викликає обґрунтовані сумніви, а тому такі розрахунки експерта не можуть бути покладені в основу судового рішення. Отже, укладаючи кредитний договір сторони домовились про нарахування відсотків саме виходячи з формули «360 днів у році», що не заборонено жодним нормативно-правовим актом, а тому нарахування банком відсотків за узгодженою сторонами формулою у будь-якому разі не може свідчити про які-небудь порушення зі сторони банку, а навпаки підтверджує сумлінне виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором.

У жовтні 2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргуПАТ КБ «ПриватБанк», у якому заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки та поруки, за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 31 травня 2018 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик