П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/13059/18 за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити жиле приміщення, з апеляційною скаргою позивача Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року (суддя першої інстанції Воронков Д.В.), -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі - ТУ ДСА України в Донецькій області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити жиле приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Верховної Ради України від 21 жовтня 2004 № 2107-ІV «Про обрання суддів» ОСОБА_1 було обрано на посаду судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. 15 грудня 2006 року ТУ ДСА України в Донецькій області було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка, відповідно до п. 7 Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2005 № 707, була передана відповідачу у безоплатне користування на підставі договору позички від 07 лютого 2007 АДРЕСА_3.

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 суддю ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Зазначена квартира належить державі в особі ТУ ДСА України в Донецькій області і відчужена не була, однак відповідач, незважаючи на звільнення з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, квартиру не звільнив і продовжує безпідставно нею користуватися. ТУ ДСА України в Донецькій області неодноразово зверталося до ОСОБА_1 з вимогою про звільнення наданої йому квартири для подальшого її використання за необхідністю у встановленому порядку. Незважаючи на це, відповідач займану квартиру не звільнив, повідомивши, що він бажає її придбати зі знижкою 50 відсотків від її вартості згідно договору позички.

На підставі викладеного просили суд зобов`язати ОСОБА_1 звільнити квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

24 червня 2019 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у задоволенні позову ТУ ДСА України в Донецькій області до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити жиле приміщення відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач ТУ ДСА України в Донецькій області, в апеляційній скарзі, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зазначає, що у зв`язку з призначенням ОСОБА_1 на посаду судді Слов`янського міськрайонного суду, з метою забезпечення його житлом ТУ ДСА України в Донецькій області 15 грудня 2006 року було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору позички від 07 лютого 2007 року була передана відповідачу у безстрокове користування. На час укладання договору позички процедура забезпечення суддів місцевих судів благоустроєним житлом визначалася Порядком забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2005 року № 707. Відповідно п. 10 Порядку було встановлено, що судді мають право на придбання житла, наданого їм у користування, із знижкою його вартості на 50 відсотків за умови перебування на посаді не менш як 10 років. Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відповідач перебував не посаді судді більше 10 років, що згідно норм Порядку надавало йому право на придбання квартири. Порядок втратив чинність 01 січня 2011 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01 грудня 2010 року № 1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», що виключає можливість реалізації пункту 3.1 Договору позички.

Позивач посилається на те, що порядок (механізм) реалізації такого права не було розроблено відповідним органом державної влади у нормативному акті, який би визначив процедуру відчуження житла балансоутримувачем на користь суддів. Оскільки спірне жиле приміщення було передано у користування судді відповідно до норм вказаного вище Порядку, який втратив чинність, ТУ ДСА України в Донецькій області не вбачає законних підстав для відчуження нерухомого майна. Зауважує, що, оскільки вказана квартира була передана у користування відповідачеві саме у зв`язку з призначенням на посаду судді, після звільнення ОСОБА_1 з посади передана йому квартира підлягала поверненню ТУ ДСА України в Донецькій області. Однак, не зважаючи на неодноразові письмові звернення до нього, відповідачем цього зроблено не було.

Крім того, відповідач посилається на те, що судом не враховано, що на момент укладення договору позички 07 лютого 2007 року квартира не мала статусу службової, а рішення виконкому Слов`янської міської ради від 19 вересня 2018 року було ухвалено на підставі подання територіального управління ДСА України в Донецькій області відповідно до Положення про порядок надання службового житла у користування ним суддями, працівниками апаратів судів, працівниками Державної судової адміністрації України та територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 22 грудня 2017 року № 1122. Посилання суду на неможливість виселення відповідача зі спірної квартири через включення її до числа службових жилих приміщень позивач вважає помилковим. Згадане Положення та житлове законодавство, на які посилається суд не підлягають застосуванню в даних правовідносинах, оскільки передана відповідачу квартира на той момент не мала статусу службової, а вказані норми законодавства не враховувались при укладенні договору позички.

На підставі вищевикладеного ТУ ДСА України в Донецькій області просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача ТУ ДСА України в Донецькій області відповідачем ОСОБА_1 на час розгляду справи не наданий.

Частиною 3 ст. 360 ЦПК України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача ТУ ДСА України в Донецькій області та відповідач ОСОБА_1 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Судові повістки - повідомлення про розгляд справи 25 вересня 2019 року позивач ТУ ДСА України в Донецькій області та відповідач ОСОБА_1 отримали 27 серпня 2019 року та 03 вересня 2019 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 67, 69).

Відповідачем ОСОБА_1 до апеляційного суду надано заяву, в якій від просить розглядати справу у його відсутність. Зазначає, що в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін (а.с. 70).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Зазначив, що укладений між сторонами в 2007 році договір позички не суперечив діючому на той час цивільному законодавству, був укладений на забезпечення конституційних гарантій принципу незалежності судді. Дійсність вказаного договору сторонами не оспорювалася, зміни до договору не вносилися. Крім того, позивачем не заперечується ані строк дії договору, ані статус відповідача на час укладення договору позички та на час розгляду справи. Також суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань позивача щодо втрати чинності Порядком забезпечення житлом суддів з 01 січня 2011 року та відсутність процедури врегулювання питання порядку забезпечення суддів (в тому числі суддів у відставці) житлом, оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити чітку процедуру врегулювання даного питання, що сприяло б юридичній визначеності у спірних правовідносинах. На думку суду відповідач не повинен нести негативні наслідки вказаної бездіяльності.

Крім того, суд дійшов висновку, що позиція ТУ ДСА про те, що діючим законодавством не передбачено можливості забезпечення суддів у відставці житлом, в тому числі службовим, суперечить Положенню про порядок надання службового житла й користування ним суддями, працівниками Державної судової адміністрації України та територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, затвердженої наказом Голови ДСА України 22 грудня 2017 року № 1122, пунктом 3 розділу VI якого передбачено, що не можуть бути виселені із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення особи, зазначені у ст. 125 Житлового кодексу Української РСР, тобто особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення не менш як десять років.

Судова колегія частково погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлені та вбачаються з матеріалів справи такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В. від 15 грудня 2006 року та зареєстрований в реєстрі за № 3269, Територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності Територіальному управлінню Державної судової адміністрації в Донецькій області, реєстраційний номер майна 13719815 (а.с.8).

07 лютого 2007 року Територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області уклало з ОСОБА_1 договір позички квартири АДРЕСА_3 , за яким ТУ ДСА в Донецькій області (позичкодавець) передав у безоплатне користування ОСОБА_1 (користувачу) квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Відповідно до пункту 3.1.1 зазначеного договору користувач має право придбати квартиру, яка є предметом цього договору, із знижкою його вартості на 50 відсотків за умови перебування на посаді судді не менш як десять років.

Відповідно до пункту 4.1 договору позички даний договір діє з моменту його підписання і є чинним доки Користувач має статус судді (судді у відставці).

08 травня 2018 року ТУ ДСА України в Донецькій області на адресу ОСОБА_1 направлено лист щодо вирішення питання стосовно передання квартири територіальному управлінню для подальшого використання за призначенням, оскільки вона має бути повернута територіальному управлінню після звільнення відповідача з посади судді (а.с. 9).

ОСОБА_1 на адресу ТУ ДСА в Донецькій області було направлено лист з проханням вирішити питання про продаж йому квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , із знижкою 50% (а.с.12).

Листом від 06 червня 2018 року ТУ ДСА України в Донецькій області відмовило ОСОБА_1 в придбанні квартири, яка була передана йому у користування у зв`язку із призначенням на посаду судді із знижкою 50%, обґрунтовуючи це тим, що на час укладання договору позички, був чинним та діяв Порядок забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 03 серпня 2005 року, який на теперішній час є не чинним. Таким чином, ТУ ДСА України в Донецькій області не має можливості і правових підстав для відчуження і укладання договору купівлі-продажу переданої ОСОБА_1 у користування квартири.

Постановою Донецького апеляційного суду № 243/202/19 від 16 травня 2019 року залишено без змін рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ТУ ДСА України в Донецькій області про зобов`язання позичкодавця за договором позички АДРЕСА_3 від 07 лютого 2007 року - ТУ ДСА України в Донецькій області, виконати умови п. 3.1 договору та зобов`язати відповідача продати йому спірну квартиру зі знижкою 50 відсотків (а.с. 38-41).

Рішенням виконкому Слов`янської міської ради № 681 від 19 вересня 2018 року «Про розгляд житлових питань» квартиру у АДРЕСА_2 , заг. пл. 49 кв.м., житл. пл. 32,7 кв.м., що перебуває у власності ТУ ДСА України в Донецькій області, включено до числа службових жилих приміщень (а.с. 13).

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини виникли між сторонами та регулювалися Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про статус суддів» та Порядком забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2005 року № 707.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме ст. 44 передбачалось, що не пізніш як через шість місяців після обрання суддя Конституційного Суду, Верховного Суду або вищого спеціалізованого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом у вигляді окремої квартири або будинку Кабінетом Міністрів України, а суддя іншого суду - відповідними місцевими органами державної виконавчої влади за місцезнаходженням суду. У разі незабезпечення судді благоустроєним житлом у зазначені строки суд за рахунок державного бюджету може придбати квартиру або будинок за ринковими цінами і передати їх у користування судді. Порядок фінансування судів для цієї мети, а також порядок розрахунків з державним бюджетом органу державної виконавчої влади, який своєчасно не надав судді житло, визначається Кабінетом Міністрів України. Судді мають право на придбання на пільгових умовах жилих приміщень комунального фонду та приміщень, наданих їм в користування в порядку, передбаченому ч. 7 цієї статті, із знижкою на 50 відсотків їх вартості та на одержання кредитів на індивідуальне і кооперативне житлове будівництво з погашенням наданої позики за рахунок відповідних бюджетів за умови тривалості роботи на посаді судді не менше десяти років.

На виконання вимог Закону Постановою КМУ від 03 серпня 2005 року № 707 було затверджено Порядок забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів, який втратив чинність 01 січня 2011року.

Пунктом 7 Порядку передбачалось, що у разі коли місцевий орган виконавчої влади або Міноборони у шестимісячний строк не забезпечили житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, суд на підставі його заяви, за погодженням з Державною судовою адміністрацією або її територіальним управлінням (стосовно судді місцевого суду), може прийняти рішення про придбання житла за рахунок коштів державного бюджету та передачу його у користування судді.

На підставі вказаного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме на виконання зазначених вимог Закону та, керуючись Порядком, ТУ ДСА України в Донецькій області придбало житло для забезпечення судді та 07 лютого 2007 року уклало з ним договір АДРЕСА_3 позички квартири, за умовами якого ТУ ДСА в Донецькій області (позичкодавець) передав у безоплатне користування позивачу (користувачу) квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно п. 4.1 вказаного договору позички він діє з моменту його підписання і є чинним доки користувач (відповідач по справі) має статус судді (судді у відставці) (а.с. 7).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

За умовами ст. 831 ЦК України, якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що укладений між сторонами у 2007 році договір позички не суперечив діючому на той час законодавству, був укладений на забезпечення конституційних гарантій принципу незалежності судді. В подальшому його дійсність не оспорювалась сторонами, зміни до даного договору не вносились. Крім того, позивачем не заперечується а ні строк дії договору, а ні статус відповідача, як на час укладення договору позички, так і на час розгляду справи.

Доводи позивача про те, що Порядок забезпечення житлом суддів втратив чинність 01 січня 2011 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01 грудня 2010 року №1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» і, оскільки вказана квартира була передана відповідачеві у користування саме у зв`язку з призначенням на посаду судді, після його звільнення з посади підлягала поверненню ТУ ДСА України в Донецькій, суд вважає необґрунтованими, враховуючи вищенаведені норми ЦК України щодо договірних зобов`язань та враховуючи п. 4.1 договору позички АДРЕСА_3 від 07 лютого 2007 року, яким визначено, що даний договір діє з моменту його підписання і є чинним доки користувач має статус судді або статус судді у відставці.

За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Докази щодо недійсності договору позички АДРЕСА_3 від 07 лютого 2007 року в матеріалах справи відсутні. Крім того, сторонами не оспорюється наявність у відповідача ОСОБА_1 статусу судді у відставці.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правомірно висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмовив ТУ ДСА України в Донецькій області у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити жиле приміщення.

Натомість, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції послався на те, що надану відповідачу квартиру у користування рішенням виконкому Слов`янської міської ради від 19 вересня 2018 року № 681 було включено до числа службових жилих приміщень, тому, враховуючи положення ст. 125 Житлового кодексу Української РСР, його не може бути виселено із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що на момент укладання договору позички від 07 лютого 2007 року квартира не мала статусу службового житла, а рішення Слов`янської міської ради від 19 вересня 2018 року про це було ухвалено на підставі подання ТУ ДСА України в Донецькій області відповідно до Положення про порядок надання службового житла й користування ним суддями, працівниками апаратів судів, працівниками Державної судової адміністрації України та територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, що затверджено наказом Державної судової адміністрації України від 22 грудня 2017 року № 1122. Позивач наголошує, що згадане Положення та житлове законодавство, на які послався суд першої інстанції, не підлягають застосовуванню в даних правовідносинах, оскільки передана відповідачу квартира на той момент не мала статусу службової і вказані норми законодавства не враховувалися при укладенні договору позички.

Апеляційний суд погоджується з такими доводами апеляційної скарги і, оскільки висновки суду про необґрунтованість позову ТУ ДСА України в Донецькій області в цілому є правильними, висновок суду про неможливість виселення відповідача із службового жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 з посиланням на Положення про порядок надання службового житла й користування ним суддями, працівниками апаратів судів, працівниками Державної судової адміністрації України та територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, затвердженого наказом Голови ДСА України 22 грудня 2017 року № 1122 та ст. 125 Житлового кодексу Української РСР не може вважатися законним і обґрунтованим і підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.

Відповідно до п. 3 п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду позов ТУ ДСА України в Донецькій області залишається без задоволення, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року наступні абзаци:

«Крім того, позиція ТУ ДСА про те, що діючим законодавством не передбачено можливості забезпечення суддів у відставці житлом, в тому числі службовим, суперечить Положенню про порядок надання службового житла й користування ним суддями, працівниками апаратів судів, працівниками Державної судової адміністрації України та територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, затвердженої наказом Голови ДСА України 22.12.2017 № 1122, пунктом 3 Розділу VI якого передбачено, що не можуть бути виселені із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення особи, зазначені у ст.125 Житлового кодексу Української РСР.

Відповідна норма Житлового кодексу до категорії таких осіб відносить осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.».

В іншій частині рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований