Справа № 226/711/19
Cправа № 226/711/19
Провадження № 2/226/370/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення, в обґрунтування якого вказав, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2006 належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстровані його дружина ОСОБА_3 та відповідач, який є її сином. Починаючи з дня реєстрації 13.10.2010 та до теперішнього часу відповідач у вказаній квартирі фактично не проживав. Він не перешкоджав проживанню відповідача у належній йому нерухомості, останній прописався у даній квартирі для того, щоб стати в чергу на отримання житла. Фактично весь цей час відповідач мешкає та працює в м.Донецьк. Реєстрація відповідача у квартирі позбавляє його права на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги. Окрім того, він вимушений сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги, які розраховується з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. Він неодноразово пропонував відповідачу знятися з реєстрації у належній йому квартирі. Однак, останній відмовляється приїхати до м.Мирнограда, оскільки обіймає в м.Донецьку державну посаду. Тому позивач, посилаючись на ст.405 ЦК України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2, будучи двічі сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України, у судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав.

Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За ухвалою судді від 11.03.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання.

За ухвалою суду від 09.04.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до судововго розгляду.

Заслухавши позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2006, посвідченого державним нотаріусом Димитрівської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 281, що підтверджується відповідним свідоцтвом, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованого станом на 15.03.2006, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно бюро технічної інвентаризації м.Димитров (а.с.6, 7, 8).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 04.02.2019 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: з 04.05.2006 в якості власника позивач ОСОБА_1, 1966 року народження, з 30.09.2006 дружина ОСОБА_3, 1957 року народження, та з 13.10.2010 син дружини - відповідач ОСОБА_2, 1977 року народження (а.с.9).

Відповідно до акту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Молодіжний-18» м.Мирнограду від 04.02.2019, виготовленого головою правління за участю мешканців-сусідів, відповідач ОСОБА_2, 1977 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проте, з 2010 року по день складання акту за даною адресою не проживає (а.с.10).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він проживає в одному під'їзді з позивачем ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_2. Його квартира розташована на п'ятому поверсі, а квартира позивача - на третьому. У вказаному будинку він мешкає з 1975 року. Позивач зі своєю дружиною ОСОБА_3 вселився до квартири набагато пізніше. З того часу позивач з дружиною мешкають удвох, інші особи з ними ніколи не проживали. Йому відомо, що у дружини позивача є син, який проживає в м.Донецьку.

За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

За чинним житловим законодавством членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою проживання позивача у якості сина його дружини та не є співвласником спірної житлової площі.

Також судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою без поважних причин з 2010 року по теперішній час.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла протягом зазначеного строку його відсутності (більше 8 років), суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.150 СК України, ст.ст.386, 392 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76, 141, 259, 263-265, 282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки якого НОМЕР_1 та зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_1, до ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки якого НОМЕР_2 та зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги іншими учасниками справи у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 02.05.2019.

Суддя Ж.Є.Редько