Справа № 307/2906/16-ц
Провадження № 2/307/12/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Чопик В.В., при секретарі Олексій Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Грушівської сільської ради, Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації, публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» де третя особа приватний нотаріус Васко Михайло Іштванович, приватний нотаріус Еунда Анжеліка Михайлівна про визнання недійсним свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності, про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, визнання в частині недійсним договору іпотеки та виключити запис з Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , Грушівської сільської ради, Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації, публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» де третя особа приватний нотаріус Васко Михайло Іштванович, приватний нотаріус Гунда Анжеліка Михайлівна про визнання недійсним свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності, про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, визнання в частині недійсним договору іпотеки та про виключення запису з Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору дарування від 04.07.1980 р., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були її батьками подарували їй, як своїй дочці, жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 . До укладення даного договору та після вона постійно проживала з своїми батьками, поки не вийшла заміж, а тому вважається такою, що прийняла подароване майно та набула на нього право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько - ОСОБА_3 помер, в будинку залишилася проживати її мати - ОСОБА_5 та її брат-відповідач ОСОБА_2 з своєю сім`єю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_5 , і тільки після її смерті під час вирішення спадкових питань стало відомо про те, що 08.04.2004 року виконком Грушівської сільської ради прийняв рішення № 30 про оформлення за батьком - ОСОБА_3 права власності на згаданий будинок та 04.06.2004 р. видав ОСОБА_3 Свідоцтво про право власності на дане нерухоме майно, яке в той же день було зареєстроване у Тячівському районному державному підприємстві технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 02, за реєстровим № 207

За договором дарування від 16.06.2004р., ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 даний будинок АДРЕСА_1 , який останній 25.06.2004р. зареєстрував його за собою у БТІ на праві власності.

Вважає, що з 04.07.1980 р. вона являється власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , і з того часу її батько не був власником даного будинку та не мав права на його відчуження. Тому Грушівська сільська рада прийняла незаконне рішення про оформлення права власності та видачу ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на спірний будинок.

На час укладання Договору дарування від 16.06.2004 року її батько- ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з мамою - ОСОБА_4 , а тому у силу ч. З.ст. 65 СК України повинна була бути письмова згода матері на укладення такого договору, однак такої не було.

Вважає, що вона прийняла подароване їй майно, оскільки тривалий час проживала в будинку АДРЕСА_1 і була там зареєстрована, окрім того вона сама допомагала батькам будувати оспорюваний будинок, а після отримання в дав перебудувала його. Укладений у 1980р. Договір дарування не був скасований, а тому у 2004р. Грушівська сільська рада не мала права визнавати за ОСОБА_3 право власності на будинок АДРЕСА_1 і останній не вправі був його дарувати,

У 1947р. її батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, а у 1957 розпочали будівництво оспорюваного будинку та закінчили його будівництво 1978 року, а отже являлися співвласниками збудованого за час подружнього життя житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями, зареєстрованого в погосподарських книгах виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, що стверджується також довідкою Грушівської сільської ради від 04.07.2016 № 1241.

Звертає увагу також на те, що при видачі її батькові Свідоцтва на право приватної власності на спірний будинок по АДРЕСА_1 та при укладенні договору дарування 16.06.2004 року за реєстровим номером № 2635, не було враховано того, що даний будинок належав батькам на праві спільної сумісної власності, а в подальшому при укладенні оспорюваного Договору її мати ОСОБА_4 не надавала нотаріальну згоду на відчуження будинку, у зв`язку з чим порушено п. 44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5

Відповідно до договору Дарування від 04.07.1980р., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували їй- ОСОБА_6 як своїй дочці вказаний спірний будинок.

Посилаючись на ст.ст. 243, 244 Цивільного кодексу Української РСР, главу 14 Основного закону Конституції Української РСР 1978 р./19.12.1992. та на п.10 ст. 25 закону Української РСР "Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР" стверджує, вказаний Договір від 04.07.1980 укладений у письмові формі, підписаний сторонами, посвідчений нотаріусом та зареєстрований в книзі нотаріальних дій під № 24., а тому відповідає вимогам законодавства, яке діяло на час здійснення правочину.

При цьому стверджує, що Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому (ст. 243 Цивільного кодексу Української РСР). А тому звертає увагу на те, що вона отримала дарунок у власність. Вкладала кошти в будівництво даного будинку починаючи з 1980 року та закінчуючи вкладати в нього кошти до 2015 року.

Відповідно до статті 128 ЦК УРСР 1963р. право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Таким чином, стверджує, що на час укладення спірного договору ЦК УРСР 1963р. не пов`язував її виникнення права власності на нерухоме майно з моментом державної реєстрації договорів, що підлягали державній реєстрації.

Отже з наведених підстав вважає, що з моменту укладення Договору дарування 04.07.1980р., право власності ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1 було припинено, а вона набула таке право власності. Зокрема, вона як обдарована отримала свій примірник Договору дарування та проживала і була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , не відмовлялися від майна, отриманого в дар, що розцінюється як факт передачі майна обдарованій.

Щодо визнання недійсним та скасування рішення 23 сесії 5 скликання № 164 Грушівської сільської ради від 19.06.2009 року та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21.09.2009 року, то доказом недійсності даного рішення на підставі якого був виданий державного акт є те, що у довідці №249 за 1980р., яку видала Грушівська сільська рада для її пред`явлення у нотаріальну контору, міститься інформація про те, що її батьки відчужують належний їм будинок ОСОБА_6 та набувачу будинку надається користування присадибна земельна ділянка на якій розташований будинок, розміром 013 га, а також відомості про земельну ділянку на якій розташований спірний будинок також містяться і в самому Договорі дарування від 07.07.1980 року.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 18, 18-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Згідно ст.120 ЗК України, а також ст.377 ЦК України, до особи яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруди, переходить право власності, право користування земельної ділянки на якій вони розміщені без змін її цільового призначення в обсязі та на умовах встановлених для попереднього власника землекористувача.

Отже, при укладенні Договору дарування від 04.07.1980 року до неї як до набувача будинку перейшло належне батькам право користування земельною ділянкою на якій розташований спірний будинок.

Статтею 4 Закону України «Про власність» в редакції, що діяла на момент укладення Договору дарування від 16.06.2004р. передбачено, що власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Відповідно до ст. 6 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно»,затвердженого наказом МЮ України №7/5 від 07.02.2002р., оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться також органами місцевого самоврядування фізичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на нерухоме майно.

Статтею 48 ЦК УРСР 1963р. визначено, що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону.

Так як після 04.07.1980р. власником спірного будинку № 41 являлась вона, тому батько ОСОБА_3 не вправі був звертатися у Грушівську сільську раду з заявою про оформлення за ним права власності на даний будинок, а Грушівська сільська рада не вправі була приймати рішення про оформлення такого права власності за ОСОБА_3 та видавати йому Свідоцтво про право власності на цей будинок.

Таким чином стверджує, що прийняте у 2004р. рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності за ОСОБА_3 і видача йому Свідоцтва про право власності на спірний будинок НОМЕР_2 , реєстрація такого права власності за ОСОБА_3 , а також укладений 16.06.2004р. Договір дарування будинку по АДРЕСА_2 Жовтневій АДРЕСА_1 в с. АДРЕСА_1 та наступна реєстрація за Відповідачем - ОСОБА_2 права власності на цей будинок, вчинені у спосіб, що не відповідають вимогам закону, а тому повинні бути визнані незаконними та скасовані.

Також стверджує, що договір іпотеки наступної черги порушує її права та інтереси, оскільки вона являється законним і єдиним власником предметів іпотеки, які внаслідок незаконних та неправомірних дій Грушівської сілької ради, батька ОСОБА_3 та ОСОБА_2 створили ланцюг договорів починаючи з рішення Грушівської сільської ради і закінчуючи договором іпотеки наступної черги, спрямованих на позбавлення її права власності.

Таким чином стверджує, що і договір іпотеки наступної черги № 120.22-02/2011- ДІ01 від 10.10.2011 р. зареєстрований в реєстрі № 3409 укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «ВТБ Банк» в частині передачі в іпотеку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під цим будинком площею 0,1456 га, кадастровий номер НОМЕР_3 порушують її права та інтереси, а тому повинні бути визнанні не дійсними.

Тому просить суд визнати недійсним Свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Грушівської сільської ради 04.06.2004 р. на підставі рішення виконкому Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 30 від 08.04.2014 р., скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке зареєстроване у Тячівському державному підприємстві технічної інвентаризації 04.06.2004 р. у реєстровій книзі № 02, за реєстровим № 207, визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 16.06.2004 р., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Баско М.І., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , проведену на підставі укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору дарування житлового будинку від 16.06.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Баско М.І., визнати недійсним та скасувати рішення 23 сесії 5 скликання № 164 Грушівської сільської ради від 19.06.2009 р. та державний акт на право призваної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21.09.2009 р. та визнати недійсним договір іпотеки наступної черги № 120.22- 02/2011-ДІ01 від 10.10.2011 р. зареєстрований в реєстрі № 3409 укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «ВТБ Банк» в частині передачі в іпотеку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під цим будинком площею 0,1456 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та виключити запис з державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить його задовольнити, а тому суд на підставі ст.. 247 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Представник відповідача Грушівської сільської ради, в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомили, а тому суд на підставі ст.. 247 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Представник відповідача Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації Карасьова О.І. в судовому засіданні пояснила, що вона, як працівник Тячівського РПТІ у 2004 році здійснювала інвентаризацію житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , де було встановлено, що вказаний будинок добудований, тобто його площа збільшилась.. Будинок по штукатурений, а тому всі дані по будівництву встановлювались із слів власника. Експертизи з приводу того, яка частина будинку з цегли, а яка з дерева не проводилось..

Представник відповідача публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» в судовому засіданні відносно позову заперечив обґрунтовуючи тим , що станом на 04.07.1980 року законодавством з повною визначеністю були врегульовані договірні відносини фізичних осіб, щодо відчуження нерухомого майна і встановлений обов`язок позивача здійснити державну реєстрацію нотаріально посвідченого договору дарування в 6-місячний строк. При цьому при реєстрації права власності здійснювався контроль, щодо підстави виникнення права власності і проводилася перевірка документів. Таким чином стверджує, що на відміну від інших догорів, які укладалися за часів дії ЦК УРСР, договір дарування мав особливості та його державна реєстрація була обов`язковою.

Також представник відповідача публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» відносно позову заперечує, також, і з тих підстав, що будинок який подарований позивачці і будинок який подарований ОСОБА_2 є різними будинками, як по площі, так і по матеріалах будівництва. Таким чином стверджує, що позивачем не доведено тотожність вказаних будинків, а отже ОСОБА_2 отримано в дар від свого батька зовсім інший будинок ніж той , що був подарований позивачці.

Тому представник банку просить відмовити в позові.

Третя особа приватний нотаріус Васко Михайло Іштванович, в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст.. 247 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Гунда Анжеліка Михайлівна в судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, а тому суд на підставі ст.. 247 ЦПК України справу розглянув у її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що батьки позивача ОСОБА_11 та відповідача ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_12 уклали шлюб 18.09.1947. що стверджується свідцтовом про шлюб Серія НОМЕР_5 від 12.12.2005 року. (Т.1 а.с.11)

Відповідно довідки Грушівської сілької ради №1241 від.04.02.2016 року, згідно запису по господаської книги Грушівської сілької ради в період з 1957 року по 1978 рік подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 побудували житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 . АДРЕСА_3 , а.с.18)

Довідкою про право особистої власності робітка або службовця на жилий будинок, що видається в зв`язку з відчуженням будинку або його частини стверджено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно записів в по господарській книзі виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящихся за №1010, належить на праві особистої власності житловий будинок, який розташований на земельній ділянці присадибного фонду колгоспу ім XXII з`їзду КПРС с. Грушево розміром 013 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 . (Т.1,14).

Згідно цієї ж довідки будинок : дерев`яний, критий залізом , фундамент бетонний, розмір жилої площі 32 кв.м. побудований 1957 року, та до будинку примикають сарай, дроварня.

Договором дарування від 04.07.1980 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували вказаний будинок із вище вказаною характеристикою, що знаходиться на земельній ділянці площею 013 га в. АДРЕСА_1 ОСОБА_13 ..( Т АДРЕСА_3 , а.с.12- НОМЕР_6 ).

Разом з цим, судом встановлено, що рішенням виконкому Гршівської сільської ради №30 від 08 квітня 2004 року оформлено право власності на житловий будинок в цілому, який знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ( Т.1 ас. 126)

На підставі вказаного рішення виконкомом Грушівської сільської ради видано свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно №201 від 04 червня 2004 року, яке посвідчує, що житловий будинок з надвірними спорудами розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 .. ( Т.1 вс.127, Т.2 а.с.219)

Із інвентаризаційної справи проведеної Тячівським РПТІ , зокрема, ескіз (технічна опис), абрис (технічний опис допоміжних будівель), довідки - характеристики ( Т.2, ас. 38,39,41, 47-50, 58,62), вбачається, що площа спірного будинку становить 108,60 м2, а стіни побудовано, як із дерева, так і цегли.

Договором дарування від 16.06.2004 року ОСОБА_3 подарував будинок площею 10,6 кв. м., загальною площею 193,6 кв.м., розташований в с АДРЕСА_4 Грушево АДРЕСА_1 № АДРЕСА_1 на земельній ділянці норми якої не встановлено, ОСОБА_2 .. (Т.1 а.с 17, Т.2 ас. 215)

Згідно рішення 23 сесії 5 скликання Грушівської сілької ради №164 від 19.06.2009 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.15 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 .( Т.1 а.с 22)

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1456 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в АДРЕСА_1 (ТІ.а.с.21).

Відповідно іпотечного договору наступної черги №120.22-02/2011-ДІ01 від 10.10.2011 року ОСОБА_2 передав ПАТ «ВТБ Банк» в іпотеку спірний житловий будинок загальною площею 193,60 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1456 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 .( Т.1 а.с. 57-59).

Батько ОСОБА_3 позивача ОСОБА_11 та відповідача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_7 від 10.05.2006 року, а мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_8 від. 28.04.205 року.

Відповідно до ст.ст. 243, 244, 227 ЦК УРСР 1963р., за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно ст.ст. 22, 23 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, яке розпоряджається ним за спільною згодою. При укладення угод одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод про відчуження спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», затвердженої Міністерством юстиції 31.10.1975р., в редакції на час укладення Договору, зокрема її статтями 52 та 62 визначено, що договори про відчуження будинків, які набуто після реєстрації шлюбу і є спільною (сумісною) власністю подружжя, можуть бути посвідчені лише при наявності письмової згоди другого з подружжя на відчуження. При посвідченні договорів про відчуження житлових будинків, розташованих на землях с/г організацій, необхідна письмова згода цих.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР 1963р. право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Як встановлено судом із вище наведеного Договір дарування від 04.07.1980 року, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували житловий будинок в АДРЕСА_1 ОСОБА_11 відповідає вимогам закону, його не визнано в судовому порядку недійсним, а тому залишається в законній силі до даного часу...

Суд вважає, без підставними твердження представника банку, що на відміну від інших догорів, які укладалися за часів дії ЦК УРСР, договір дарування мав особливості та його державна реєстрація була обов`язковою, оскільки на час укладення спірного договору ЦК УРСР 1963 року не пов`язував момент виникнення права власності на нерухоме майно з моментом державної реєстрації договорів, що підлягали державній реєстрації.

Також, суд вважає, що з моменту укладення Договору дарування 04.07.1980р., право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 було припинено, а ОСОБА_11 набула таких прав на дане майно. Зокрема, вона як обдарована отримала свій примірник Договору дарування та проживала і була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , не відмовлялися від майна, отриманого в дар, що розцінюється як факт передачі майна обдарованій.

Разом з цим, суду не надано доказів того, що позивачка отримавши в дар спірний будинок АДРЕСА_1 знесла його і дало згоду ОСОБА_3 на місці старого будинку побудувати новий будинок.

Так, із показів представника Тячівського РПТІ вбачається, що спірний будинок добудовано, тобто збільшено його площу. А із інвентаризаційної справи проведеної Тячівським РПТІ у 2004 році вбачається, що стіни спірного будинку побудовано, як із дерева, так і цегли.

Таким чином, позивачка отримавши в дар дерев`яний будинок здійснила його добудову із цегли, а тому, суд вважає, що твердження представника банку про те, що ОСОБА_2 отримано в дар уже новий будинок від ОСОБА_3 є безпідставні.

Статтею 4 Закону України «Про власність» в редакції, що діяла на момент укладення Договору дарування від 04.07.1980 р. передбачено, що власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Відповідно до ст. 6 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно»,затвердженого наказом МЮ України №7/5 від 07.02.2002р., оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться також органами місцевого самоврядування фізичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на нерухоме майно.

Статтею 48 ЦК УРСР 1963р. визначено, що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону.

Так як після 04.07.1980р. власником спірного будинку АДРЕСА_1 являлась ОСОБА_1 , а тому ОСОБА_3 не вправі був звертатися у Грушівську сільську раду з заявою про оформлення за ним права власності на даний будинок, а сільська рада не вправі була приймати рішення про оформлення такого права власності за ОСОБА_2 та видавати йому Свідоцтво про право власності на цей будинок.

Відповідно, прийняте рішення №30 від 08.04.2014 р. органу місцевого самоврядування про оформлення права власності за ОСОБА_3 і видача йому Свідоцтва про право власності на спірний будинок НОМЕР_2 , реєстрація такого права власності за ОСОБА_3 , а також укладений 16.06.2004р. Договір дарування будинку АДРЕСА_1 та наступна реєстрація за ОСОБА_14 права власності на цей будинок, а також рішення № 164 від 19.06.2009 р. органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та державний акт на право призваної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21.09.2009 р., вчинені у спосіб, що не відповідають вимогам закону, а тому повинні бути визнані незаконними та скасовані.

Керучись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 223, ст.ст. 263-265 ЦПК ст.ст.48, 243, 244, 227 ЦК УРСР 1963р., ст.ст. 22, 23 КпШС України

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним Свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Грушівської сільської ради 04.06.2004 р. на підставі рішення виконкому Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 30 від 08.04.2014 р.

Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке зареєстроване у Тячівському державному підприємстві технічної інвентаризації 04.06.2004 р. у реєстровій книзі № 02, за реєстровим № 207.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 16.06.2004 р., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Васко М.І., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , проведену на підставі укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору дарування житлового будинку від 16.06.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Васко М.І.

Визнати недійсним та скасувати рішення 23 сесії 5 скликання № 164 Грушівської сільської ради від 19.06.2009 р. та державний акт на право призваної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21.09.2009 р.

Визнати недійсним договір іпотеки наступної черги № 120.22-02/2011-ДІ01 від 10.10.2011 р. зареєстрований в реєстрі № 3409 укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «ВТБ Банк» в частині передачі в іпотеку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під цим будинком площею 0,1456 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та виключити запис з державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , мешканець АДРЕСА_1 .

Відповідач: Грушівська сільська рада, місцезнаходження: с. Грушево, вул. Леніна, 93, Тячівського району, Закарпатської області.

Відповідач: Тячівське районне підприємство технічної інвентаризації, місцезнаходження: м. Тячів, вул. Армійська, 4, Закарпатської області.

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК», місце розташування: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка/вул Пушкінська, буд. 8/26 .

Третя особа: приватний нотаріус Васко Михайло Іштванович, місцезнаходження: м. Мукачеве, вул. Я. Мудрого, 26, Закарпатської АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення виготовлено 17.05.2019 р.

Суддя : Чопик В.В.