справа № 759/119/18 головуючий у суді І інстанції - П`ятничук І.В.
провадження № 22-ц/824/6761/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив зобов`язати відповідача усунути та не чинити перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме: зобов`язати не перешкоджати його з дітьми систематичним особистим побаченням, відвідинам місця його проживання, спільному відзначенню свят, спільному відпочинку; зобов`язати інформувати та передавати першочергово йому дітей кожного разу, коли відповідач має намір виїхати з країни і залишити дітей під опікою інших осіб; зобов`язати повідомляти та погоджувати з позивачем питання щодо навчання, розвитку, лікування дітей та їх пересування країною за межі міста Києва (кожного разу отримувати згоду не пізніше ніж за два тижні).

У лютому 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити явку малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації), розташованого в м. Києві по вул. Дегтярівська, 3-А двічі на тиждень у середу та п`ятницю з 16.00 год. до 18.00 год. для проведення спільних зустрічей (контактів) з батьком ОСОБА_1 та фахівцем Міського центру дитини (за згодою), без присутності матері, без участі будь-яких інших осіб, починаючи з наступного тижня з дати постановлення цієї ухвали та до ухвалення остаточного рішення по даній цивільній справі.

Заява обґрунтована тим, що перешкоджання ОСОБА_2 на час розгляду спору спілкуванню позивача з його малолітніми дітьми може утруднити або зробити абсолютно неможливим виконання рішення суду у майбутньому, оскільки може мати наслідком втрату чи погіршення безпосередніх емоційних контактів дітей з батьком, підвищення рівня загрози одностороннього психологічного навіювання, що в подальшому впливатиме на можливу наявність укладнень в дитячо-батьківських зв`язках та стосунках. Під різними приводами за допомогою різних осіб відповідач активно перешкоджає позивачу в контактах батька та дітей, нею самостійно змінюються місця перебування дітей, приховується інформація про дітей, не надається можливість обстежити дітей фахівцям у присутності батька, перешкоджає батькові у встановленні контакту з дітьми, як і перешкоджає дітям у контакті з батьком, чим порушує права самих дітей. Такі дії відповідача призводять до поступового забування дітьми свого рідного батька, зменшення емоційного зв`язку та прив`язаності. Обраний заявником вид забезпечення позову відповідатиме інтересам дітей, є співмірним з заявленими позовними вимогами та беззаперечно буде сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків між малолітніми дітьми та їх батьком.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на обставини, зазначені ним у заяві про забезпечення позову. Позивач також зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд обмежився півхвилинним формальним з`ясуванням ставлення учасників справи до заяви. Суд не з`ясував питання, для яких було призначено засідання, при проголошенні вступної та резолютивної частини не озвучив жодного доводу, яким він керувався при вирішенні заяви. Сторонам не було врученого ні повного, ні скороченого тексту рішення в день його проголошення. Суд зазначив, що ухвала не підлягає оскарженню, що суперечить ст. 353 ЦПК України. При складенні та наданні тексту ухвали були порушені процесуальні строки для даного виду судових рішень. Суд першої інстанції не дав оцінки жодному доводу заявника, жодна подія, твердження та жодний доказ, якими позивач обґрунтовував необхідність забезпечення позову, викладені у заяві, не були досліджені судом. Суд обмежився переліком чинних норм цивільного законодавства і лише наприкінці мотивувальної частини послався на хоч якісь обставини, які на думку заявника, оцінені судом невірно. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд не прийняв до уваги та не надав оцінки жодному доводу, викладеному у заяві, та фактично відмовив у праві на контакт та збереженні сімейних зв`язків між дітьми та батьком, чим порушив ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Задоволення заяви про забезпечення позову має суттєве значення для вирішення даного спору. Забезпечення позову є необхідним, зважаючи на те, що перешкоджання у спілкуванні позивача з його малолітніми дітьми може утруднити або зробити абсолютно неможливим виконання рішення суду у майбутньому, оскільки може мати наслідком втрату чи погіршення безпосередніх емоційних контактів дітей з батьком, підвищення рівня загрози одностороннього психологічного навіювання, що у подальшому вливатиме на можливу наявність ускладнень в дитячо-батьківських зв`язках та стосунках. Позивач посилається на рішення Європейського суду з прав людини, в яких звернуто увагу на унеможливлення недопущення будь-яких розривів зв`язків між батьками і дітьми, за виключенням критичних випадків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що позивач має намір бачитися з дітьми лише у час і спосіб, обрані виключно з урахуванням його власних інтересів і без врахування інтересів та бажань самих дітей. ОСОБА_1 чинить агресивні спроби самостійно, до вирішення судом спору, змінити місце проживання дітей. Погіршення дитячо-батьківських відносин ОСОБА_1 з дітьми відбувається внаслідок агресивної поведінки батька дітей до них, відповідача, як їх матері, та до інших оточуючих їх людей. ОСОБА_1 вже звертався до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову та за наслідками розгляду заяви йому було відмовлено у її задоволенні. ОСОБА_1 посилався на постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року. Однак, вказана постанова скасована постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року. Ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року, надана суду, у частині зобов`язання матері дитини забезпечити її явку до Міського центру дитини оскаржена в апеляційному порядку та перебуває на розгляді у Верховному Суді щодо питання повернення апеляційної скарги без розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено обставин, які б вказували на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення вимог саме основного позову.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач перешкоджає йому в спілкуванні з дітьми, участі батька у житті дітей і її дії призводять до поступового забування його дітьми, зменшення емоційного зв`язку та прив`язаності. Вказані обставини можуть призвести до повного розриву батьківсько-дитячих стосунків. Позивач вважає, що втрата контакту з дітьми може ускладнити виконання остаточного рішення суду у справі. Обраний вид забезпечення позову відповідатиме інтересам дітей та беззаперечно буде сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків між малолітніми дітьми та їх батьком.

Оскаржуючи ухвалу, позивач зазначає, що суд не прийняв до уваги та не надав оцінки жодному доводу, викладеному у заяві, та фактично відмовив у праві на контакт та збереженні сімейних зв`язків між дітьми та батьком, чим порушив ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, предметом позову у справі є усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача не перешкоджати систематичним особистим побаченням позивача з дітьми, відвідинам дітьми місця його проживання, спільному відзначенню свят, спільному відпочинку.

Відповідно до ч. 9 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача забезпечувати явку малолітніх дітей для проведення спільних зустрічей (контактів) з батьком ОСОБА_1 без присутності матері, фактично є тотожним частині позовних вимог. У разі задоволення заяви про забезпечення позову фактично матиме місце часткове вирішення вимог до розгляду справи по суті.

ОСОБА_1 обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову такожнаданням дітям кваліфікованої психологічної допомоги. Однак, предметом спору є усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні батька з дітьми, а не дослідження психологічного стану малолітніх дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на судові рішення у справах № 397/586/16, № 754/4437/18 та № 752/21544/18. В той же час, судові рішення у вказаних справах не є обов`язковими для суду під час розгляду даної заяви.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України, ч. 4 ст. 263 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постанова Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 754/4437/18, на яку посилається позивач, скасована постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року. Ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року у справі № 752/21544/18 не набрала законної сили, оскільки оскаржена учасником справи.

Посилання ОСОБА_1 на висновки суду, які містяться в ухвалі Святошинського районного суду міста Києва від 22 червня 2018 року, з якими також погодився апеляційний суд, є безпідставними, оскільки вказана ухвала та постанова Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року були скасовані постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Рішення Європейського суду з прав людини, на які посилається ОСОБА_1 , а також ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку позивач вважає порушеною судом під час розгляду заяви, можуть бути враховані під час розгляди справи по суті, а не на стадії вирішення питання про забезпечення позову, оскільки як зазначено вище, забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб фактично є тотожним частині позовних вимог.

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує також на ряд порушень норм процесуального права, які, на його думку, допущені судом першої інстанції під час розгляду заяви, а саме що суд не з`ясував питання, для яких було призначено засідання, при проголошенні вступної та резолютивної частини не озвучив жодного доводу, яким він керувався при вирішенні заяви. Сторонам не було врученого ні повного, ні скороченого тексту рішення в день його проголошення. Суд зазначив, що ухвала не підлягає оскарженню, що суперечить ст. 353 ЦПК України. При складенні та наданні тексту ухвали були порушені процесуальні строки для даного виду судових рішень. Суд першої інстанції не дав оцінки жодному доводу заявника, жодна подія, твердження та жодний доказ, якими позивач обґрунтовував необхідність забезпечення позову, викладені у заяві, не були досліджені судом.

Зазначені доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, згідно з вимогами ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права, які у силу ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлені.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, ухвала суду є законною, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на наявних у справі доказах, а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 травня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Верланов С.М.

Мережко М.В.