Постанова
Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 490/2705/16-ц

провадження № 61-15842св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,

представники позивача:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач комунальний заклад Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка»,

представники відповідача:Петренко Олександр Олександрович, ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2016 року в складі судді Батченка О. В. та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Данилової О. О., Лівінського І. В., Шаманської Н. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» (далі КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка») про захист трудових прав.

Позовна заява мотивована тим, що наказом головного лікаря КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» від 11 лютого 2016 року № 38 її як лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 направлено на роботу в лікарську комісію Ленінського (Інгульського) районного військового комісаріату з 15 лютого 2016 року. Від роботи у складі комісії вона відмовлялась у зв`язку із тим, що раніше вже брала участь у роботі комісії, а умови праці шкідливо впливають на стан її здоров`я.

Посилаючись на порушення її трудових прав, істотною зміною умов праці, відсутність її згоди на роботу у складі комісії, небезпечні для здоров`я умови та очевидну дискримінацію з боку керівництва поліклініки по відношенню до неї та з урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 11 лютого 2016 року № 38.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» від 11 лютого 2016 року № 38 про направлення лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 Костіної О. Л. на роботу у лікарську комісію Ленінського (Інгульського) районного військового комісаріату м. Миколаєва з 15 лютого 2016 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що примусове направлення на роботу до комісії позивача всупереч її бажанню порушує основний принцип діяльності призовної комісії добровільності, а повторне направлення на значний термін на цю роботу саме позивача порушує принцип рівності прав всіх працівників поліклініки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року апеляційну скаргу КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» задоволено, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 травня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, виходив з того, що оскаржуваний наказ відповідача прийнятий на підставі розпорядження голови адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради від 15 січня 2016 року № 4, а тому вважав, що позивача правомірно було направлено на роботу у складі позаштатної постійно-діючої військово-лікарської комісії Ленінського району м. Миколаєва для виконання нею державних обов`язків під час проведення мобілізації. Також, виходив з того, що згода працівника щодо виконання державних або громадських обов`язків законодавством не передбачена, оскільки для працівників на час виконання ними цих обов`язків встановлені гарантії та пільги відповідно до законів України, тому підстави, на які посилається позивач, не звільняють її від виконання роботи в складі комісії.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції (новий розгляд)

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року апеляційну скаргу КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» задоволено частково. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва

від 05 травня 2016 року змінено в частині судових витрат.

Зменшено стягнення судового збору з КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» на користь держави з 580 грн до 551,20 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_1 661,44 грн сплачених останньою судових витрат.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд, погодився з висновками суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог, та виходив з того, що позивачем доведено порушення її трудових прав примусовим направленням позивача повторно на роботу до військово-лікувальної комісії на період з 15 лютого 2016 року (без визначення кінцевого терміну), а тому і незаконність оскаржуваного наказу відповідача від 11 лютого 2016 року № 38. Крім того, посилався на те, що застосування судом першої інстанції принципу добросовісності у діяльності призовної комісії Ленінського комісаріату до умов формування військово-лікувальної комісії, до складу якої включено позивача, не вплинуло на основні висновки суду щодо порушення трудових прав позивача.

Змінюючи рішення суду в частині розподілу судових витрат, апеляційний суд, виходив з того, що визначаючи розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції припустився рахункової помилки.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У березні 2017 рокуКЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2017 року вказану цивільну справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року до Верховного Суду передано дану цивільну справу.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що направлення позивача на роботу у складі військово-лікарської комісії при військовому комісаріаті фактично є її переміщенням на інше робоче місце за обумовленим трудовим договором спеціальністю, кваліфікацією та посадою, а не зміною істотних умов її праці, а тому не потребувало її згоди на це. Вважав, що судами попередніх інстанцій не досліджено фактичних обставин справи у їх сукупності, не проведено повного з`ясування обставин справи та не перевірено їх правового обґрунтування.

Відзив інших учасників справи на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що розпорядженням голови адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради від 15 січня 2016 року № 4-р створено позаштатну постійно діючу військово-лікарську комісію Ленінського району м. Миколаєва на базі Ленінського районного військового комісаріату та затверджено її склад на період роботи з 15 січня по 31 грудня 2016 року.
Згідно з додатком № 1 указаного розпорядження до членів комісії включено лікаря-стоматолога ОСОБА_1 .

Наказом головного лікаря КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» від 11 лютого 2016 року № 38 «Про направлення лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» Костіну О. Л. направлено на роботу у військово-лікарську комісію Ленінського району м. Миколаєва з 15 лютого 2016 року.

Із указаним наказом ОСОБА_1 ознайомилася 12 лютого 2016 року і зазначила, що своєї згоди на участь у роботі комісії не надає, посилаючись на те, що вона раніше вже брала участь у її роботі протягом жовтня грудня 2015 року у зв`язку із чим просила призначити іншого лікаря для роботи у комісії.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до керівництва поліклініки та інших установ із заявами про відмову від роботи у складі військово-лікарської комісії із зазначенням причин.

Також, встановлено, що відповідачем не виконано рекомендацій органу охорони праці щодо встановлення графіку залучення лікарів до участі у комісії, рекомендацій Управління охорони здоров`я Миколаївської облдержадміністрації щодо встановлення граничного терміну роботи ОСОБА_1 у складі комісії, а також пропозицій адміністрації Ленінського району м. Миколаєва щодо можливості заміни позивача іншим лікарем.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у частині першій статті 15 ЦК України та статті 3 ЦПК України 2004 року.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України).

За змістом статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Положенням про військову-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 передбачено створення військово-лікарських комісій військових комісаріатів.

Організацію заходів, пов`язаних з мобілізаційною підготовкою на відповідній території віднесено до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (стаття 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Положенням про призовну комісію у Ленінському районі м. Миколаєва, затвердженим розпорядженням голови адміністрації Ленінського району

від 20 квітня 2012 року № 108-р (далі Положення) визначені функції, повноваження та порядок утворення призовної комісії в Ленінському (Інгульському) районі

м. Миколаєва.

Пунктом 3 Положення передбачено, що діяльність комісії базується на принципах гласності, демократичності, добровільності, відкритості та прозорості.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), враховуючи те, що примусове направлення на роботу до комісії працівника поліклініки ОСОБА_1 всупереч її бажанню порушує основний принцип діяльності призовної комісії добровільності, а повторне направлення на значний термін (2016 рік) на цю роботу саме позивача порушує принцип рівності прав усіх працівників поліклініки, на підставі чого дійшов правильного висновку про незаконність наказу від 11 лютого 2016 року № 38 та обґрунтованість позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило