П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 травня 2019 року місто Київ

справа № 373/1368/18

провадження: 22-ц/824/2797/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.,

сторони:

позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Переяслав- Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Керекези Я.І.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та П

правил надання банківських послуг укладено кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі 1000 грн. Проте, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися в повному обсязі, внаслідок чого станом на 20 червня 2018 року утворилася заборгованість в сумі 14971 грн.13 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4682 грн.85 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3872 грн.33 коп., пеня

і в сумі 5226 грн.85 коп., штрафу (фіксована складова) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 689 грн.10 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач на підставі ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України просив позов задовольнити.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2018 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилався на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального права та при невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до необґрунтованого і незаконного рішення суду.

Зокрема, посилався на те, що факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг, є доведеним, оскільки відповідач укладення чи не укладення договору не оспорював, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов'язань, зустрічних позовних вимог не заявляв. Крім того, відповідач не спростував розрахунок заборгованості, не довів її відсутність. За таких обставин апелянт вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Також посилався на те, що сторонами при укладенні договору шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг дотримана письмова форма договору, що є доказом передачі грошової суми позичальнику.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог. При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що надана позивачем до позовної заяви анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку є нечитабельною, що унеможливлює встановити, яким числом вона датована, яка банківська картка була оформлена, який кредитний ліміт встановлено, строк дії картки. Окрім розрахунку заборгованості, а також витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягу з Умов і Правил надання банківських послуг, що не підписані відповідачем, інших документів, зокрема, виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому, позивачем суду першої інстанції не надано, ніяких клопотань з цього приводу заявлено не було.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам і вимогам матеріального закону.

За нормами ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст..1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення сторонами саме 15 листопада 2010 року кредитного договору, видачі банком на виконання саме цього договору відповідного виду картки, видачі кредитних коштів, представником позивача, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Надана до позову анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка містить лише прізвище, ім'я, по батькові, дату народження та номер ідентифікаційного коду ОСОБА_2, жодних інших відміток, зокрема, виду отриманої картки, розмір кредитного ліміту, строк дії картки та дати укладення договору, не містить.

За відсутності інформації, яку саме конкретно картку отримав ОСОБА_2, відсутня реальна можливість установити конкретні умови, на яких укладено договір, а тому самі по собі додані до позову Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умова та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не дають підстав для висновку про доведеність позовних вимог.

Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості також не підтверджують, що така заборгованість виникла по кредитному договору, укладеному 15 листопада 2010 року, на що посилається позивач в позовній заяві, оскілки датою виникнення між сторонами правовідносин, про що зазначено в наданих розрахунках, є 22 липня 2014 року. Інших доказів на підтвердження існування між сторонами кредитних правовідносин, починаючи з 15 листопада 2010 року, матеріали справи не містять.

Отже, оскільки позивачем не доведені обставини видачі ОСОБА_2 кредитної картки та грошових коштів на картковий рахунок на виконання умов, укладеного між сторонами 15 листопада 2010 року договору, тому висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог є обґрунтованим та законним.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем не спростовано наданий банком розрахунок заборгованості, відхиляються судом, оскільки надання заперечень щодо позовних вимог є правом відповідача, та їх відсутність не звільняє позивача від обов'язку доведення перед судом обґрунтованості заявлених вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості не може підтверджувати користування відповідачем коштами, наданими у кредит 15 листопада 2010 року, а виписки по рахунку позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Не підлягає врахуванню у цій справі правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, на що посилається апелянт в обґрунтування своєї апеляційної скарги, оскільки правовідносини у цих справах є різними, а отже і норми права, що їх регулюють, є різними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав- Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: О.Ф Мазурик

Л.Д. Поливач