Справа № 460/3470/18
Провадження №2/460/503/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2019 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Карпин І.М.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 20157,45 грн. за кредитним договором б/н від 15.02.2010. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.02.2010 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту АТ «Приватбанк» керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачем у строки і це призвело до виникнення заборгованості,яка станом на 31.05.2018 становила 20157,45 грн, з яких 2961,31 грн. заборгованість за кредитом, 14060,07 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частка), 936,07 грн. (процентна складова).

12.10.2018 ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просить застосувати до даних правовідносин позовноу давність з тих підстав, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обовязку з внесення чергового платежу, передбаченого договором. Він останній раз здійснював платіж на суму 90,00 грн. 13.08.2012, та пізніше не вчиняв жодних дій, спрямованих на визнання свого боргу перед позивачем. Також наголошує, що термін дії кредитної картки було встановлено на два роки з моменту її видачі, тобто з 15.02.2010 по 15.02.2012. Позовна заява позивачем була подана до суду 02.08.2018, тобто після спливу строку позовної давності.

09.11.2018 позивач надіслав відповідь на відзив, в якому вказує, що обставини на які відповідач посилається у відзиві, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду, оскільки відповідно до п.1.1.7.31 «Умов та Правил надання банківських послуг», строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагород, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, в позовній заяві позивач просив справу розглянути за відсутності його представника.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по сут, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 15.02.2010 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Згідно з п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» у відповідності до встановлених вимог вищевказаного кредитного договору свої зобовязання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу, кредит на встановлених вищевказаних кредитним договором умовах повернення грошових коштів зі сплатою відсотків за користування ними.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно із заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідач, ОСОБА_2, підписав та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Як вбачається із розрахунку представленого позивачем відповідач ОСОБА_2 зобовязання за договором не виконував у строки і це призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.05.2018 становила 20157,45 грн, з яких 2961,31 грн. заборгованість за кредитом, 14060,07 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частка), 936,07 грн. (процентна складова).

Так, умовами даного кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний сплачувати заборгованість за кредитом і проценти за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. Однак такого свого обовязку відповідач не виконував.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобовязань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строки, встановлені договорами.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс15.

З огляду на вищевказане суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 936,07 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно з довідкою, наданою ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № б/н від 15.02.2010 ОСОБА_2 було надано наступні кредитні картки: 543216, 596648, 909799, остання з них мала термін дії до 11.2014.

Звертаючись в суд з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 31.05.2018, тобто заборгованість, нараховану поза межами дії строку кредитного договору.

Суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ці висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.09.2015 у справі № 6-154цс15.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_2 останній раз здійснив платіж за наданим кредитом 23.07.2015. Відповідач з такими доводами позивача не погоджується, оскільки, останій платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором він вносив в сумі 90, 00 грн. 13.08.2012.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд зазначає, що відповідно до п.1.1.7.31 «Умов та Правил надання банківських послуг», строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагород, неустойки (пені та штрафів) яким було збільшено до 50 років, не містять підпису відповідача, та у заяві позичальника від 15.02.2010 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Крім того, «Умов та Правил надання банківських послуг», пунктом п.1.1.7.31, яким установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в своїх постановах у цивільних справах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-1926цс15 від 04.11.2015 року.

Як встановлено судом в судовому засіданні, відповідачу ОСОБА_2 було надано наступні кредитні картки: 543216, 596648, 909799, остання з них мала термін дії до 11.2014.

Разом з тим, своїм правом на позов ПАТ КБ «Приватбанк» скористався лише у серпні 2018 року - після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої відповідач заявив у запереченнях на позовну заяву від 12 жовтня 2018 року.

Згідно з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Також суд зазначає, що оскільки позовна давність до основної вимоги, яка складається з вимоги про стягнення заборгованості за кредитом і вимоги про сплату процентів за цим кредитом, спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача пені. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, п.п. 9, 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 11.04.2019.

Позивач: АТ КБ «Приватбанк»,

м.Київ вул.Грушевського, 1Д, 01001

Відповідач: ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

с.Віжомля Яворівського району Львівської області

ІПН НОМЕР_1.

Суддя І.М.Карпин