ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/170/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач О. І.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - позивача ОСОБА_1, адвоката Джус О.В.

відповідача ОСОБА_3, адвоката Довганик В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - Довганик Вікторії Ігорівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 листопада 2018 року (головуючий суддя Ромазан В.В., повний текст рішення складено 23 листопада 2018 року) у цивільній справі № 607/12421/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на його утримання.

Позивач зазначив, що є пенсіонером по інвалідності першої групи. Із 23.06.2010 року перебуває в Петриківському обласному геріатричному пансіонаті, витрати за перебування складають 1154 грн., які утримуються з пенсії. Різниця між отриманою ним пенсію та витратами у геріатричному пансіонаті, становить 384,63 грн., які є не значними та не забезпечують його мінімальних потреб. Працюючи в ЖЕКу був забезпечений квартирою, у якій проживає його дочка відповідачка ОСОБА_3

Посилаючись на те, що перебуває за межею бідності, потребує матеріальної допомоги своєї дочки, домовленості про надання якої в добровільному порядку не досягнуто, з врахуванням уточнених позовних вимог просив стягувати з ОСОБА_3 аліменти на своє утримання в розмірі 400 грн. щомісячно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2 в користь непрацездатного батька, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 250 (двісті п"ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 03.07.2018 року, до зміни матеріального становища сторін.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - Довганик В.І. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після розірвання шлюбу у 1996 році між батьками відповідачки ОСОБА_3, якій на той час виповнилося 7,5 років, батько позивачки з того часу не проживав з нею, не підтримував родинних відносин і не брав участі в її утриманні, усі витрати по утриманню, забезпеченню її взяла на себе мама - колишня дружина - ОСОБА_5. ОСОБА_1 був відсутнім повністю в житті дочки, оскільки вів своєрідний спосіб життя і навіть притягався до кримінальної відповідальності. ОСОБА_3 піклується про свою матір, яка є онкохворою особою і потребує постійного лікування. Також вона є одинокою матір'ю, у якої на утриманні перебуває малолітня дочка -ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - Джус О.В. просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що позивач є особою з інвалідністю І групи, термін дії групи довічно. Працюючи в ЖЕКУ, одержав службову квартиру, яку добровільно в 1996 році залишив колишній дружині та дочці, в якій вони проживають а його було визнано таким, що втратив право користуватися квартирою. Він перебуває в Петриківському обласному Геріатричному пансіонаті на повному державному забезпеченні, джерелом доходу є пенсія, в сумі 381 грн. 63 коп., (це 12 грн. на день), всю суму витрачає на лікування та реабілітацію. Вважає, що аліменти у розмірі 250 гривень не призведуть його дочку до скрутного матеріального становища.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник Довганик В.І. апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на доводи, викладені у скарзі.

ОСОБА_1 та його представник Джус О.В. заперечили відносно апеляційної скарги та пояснили, що рішення суду є законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком відповідача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, її мамою є ОСОБА_5, що перебувала у шлюбі із ОСОБА_1

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3, виданого 04 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано 06 березня 1996 року, актовий запис №160.

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4, виданого 27.07.2017 року Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 є інвалідом І-ї групи загального захворювання, довічно.

Як вбачається із довідки №341 від 26.06.2018 року, виданої Петриківським обласним геріатричним пансіонатом, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, інвалід І-ї групи загального захворювання проживає в пансіонаті із 23.06.2010 року по даний час і знаходиться на повному державному забезпеченні.

Згідно довідки №721/03 від 25 червня 2018 року, виданої Тернопільським об"єднаним управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам І-ї групи, яка становить 384,63 грн. в місяць.

ОСОБА_3 відповідно до довідки про доходи від 13.11.2018 року №28, працює у комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги» на посаді медичного реєстратора та отримує 4700 грн. заробітної плати в місяць.

Як вбачається із індивідуальної програми реабілітації інваліда №1211 від 04.07.2017 року, ОСОБА_1 страждає залишковими явищами перенесеного ішемічного інсульту, глибоким парезом лівої ноги та лівої руки, з ураженням центральної нервової системи. Останньому рекомендовано лікувальний масаж та фізкультура довічно, потребує стороннього догляду.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №05426, виписки із історії хвороби №7912, ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні ТОККПНЛ з 04.06.2018 року по 15.06.2016 року та з 21.08.2017 року по 01.09.2017 року, з діагнозом: залишкові явища перенесеного ішемічного інсульту в басейні правої середньої мозкової артерії з плегією лівої руки, глибоким парезом лівої ноги, спастичною контрактурою лівого променево-зап»ясного суглоба, лівобічною гемігіпестензією, порушенням функції ходи, судомним синдромом.

Рішенням Тернопільського міського суду від 06 травня 2003 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки про склад сім»ї, виданої ПП «Люкс», ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1. Разом із нею проживають її мати ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно із довідкою Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 19.09.2018 року №2496, ОСОБА_3 отримує допомогу, як одинока мати у розмірі 1944 грн. на місяць.

Згідно із випискою з медичної карти стаціонарного хворого злоякісним новоутворенням, виданої ТОКОД, ОСОБА_5, яка є матір»ю відповідача, хворіє онкологічним захворюванням.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, виданого Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3, матір»ю якої є ОСОБА_3, відомості про батька внесено відповідно до ст. 135 СК України.

Як вбачається із довідки, виданої загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів правовий ліцей №2 від 19.11.2018 року №138, ОСОБА_6, яка є дочкою відповідача, навчається в 1-А класі зазначеної школи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_3 є непрацездатний і потребує матеріальної допомоги, а його повнолітня донька ОСОБА_3 зобов"язана його утримувати.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Обов"язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України.

Згідно ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Згідно положення ст.75 СК України непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій ст. 75 СК України.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових у сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків; непрацездатність матері, батька; потреба у матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. При цьому, суд враховує, що отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обовязків утримувати непрацездатних батьків. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків.

З врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідач зобов"язана сплачувати аліменти на утримання позивача.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що позивач не брав участі в утриманні та вихованні відповідачки як батько, є безпідставні, оскільки на підтвердження зазначеної обставини позивачем не надано жодного доказу. Згідно пояснень сторін, мати позивачки заяву про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 не подавала, рішення суду про стягнення аліментів із відповідача на утримання позивачки не приймалося.

Згідно довідки служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради від 15.11.2018 року №2363/04-24, протягом 2015-2018 року стосовно ОСОБА_1 не надавався висновок щодо позбавлення батьківських прав.

Встановлено, що позивач не позбавлявся батьківських прав стосовно своєї доньки ОСОБА_3, а відтак, згідно ст. 202 СК України, вона має обов"язок утримувати батька.

Рішення суду є законне, обгрунтоване, підстав для його скасування не має.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - Довганик Вікторії Ігорівни залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Витрати пов"язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий -

Судді -