Справа № 642/3342/18
Провадження № 2/642/420/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря Конєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 47,9 кв.м., загальною площею 62,4 кв.м., котра належать ОСОБА_2 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 25.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сургай Н. В., зареєстрованого в реєстрі за № 507, зареєстрованого в КП ХБТІ 25.05.2004, номер запису власності № В - 31164, реєстраційний номер нерухомого майна № 5884229, за вартістю, встановленою суб`єктом оціночної діяльності, шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором позики від 09.07.2015р., зареєстрований в реєстрі за № 1048, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т. П., в сумі 1 072 310,33 грн. грн., яка складається з суми позики у розмірі - 674 832 грн., проценти за безпідставне користування чужими грошовими коштами - 191 702,79 грн., збитки від інфляції - 164 659,01 грн., 3% річних за прострочення оплати за оренду - 41 116,53 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.07.2015 між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т. П., зареєстрований в реєстрі за № 1048 , відповідно до якого ОСОБА_2 , позичив у ОСОБА_1 суму в національній валюті, еквівалентну 27200 доларів США строком до 09.07.2016 року. ОСОБА_2 повинен повертати вказану позику наступним чином: до 09 числа поточного місяця, починаючи з серпня 2015 року частками, розмір яких не менша, ніж сума в національній валюті, еквівалентна 600 (шістсот) доларів США. ОСОБА_2 , отримав всю вказану суму до підписання цього договору.

Того ж дня між ним та ОСОБА_2 , в забезпечення зобов`язань за договором позики від 09.07.2015 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т. П., зареєстрований в реєстрі за № 1048, а також накладено заборону відчуження зазначеного в договорі предмету іпотеки до припинення Договору іпотеки.

Останній день розрахунку ОСОБА_2 настав 09.07.2016 року. Однак відповідач виконував свій обов`язок щодо погашення боргу за договором позики неналежним чином, в зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 674 832 грн.

03.06.2017 року позивач направив відповідачу заяву (вимогу) щодо невиконання ним своїх зобов`язань за договором позики.

Разом з заборгованістю ОСОБА_2 за договором позики, позивач вважає, що має місце заборгованість за безпідставне користування чужими грошовими коштами в сумі 191702,79 грн., інфляційними витратами в сумі 164 659,01 грн. та три відсотки річних за прострочення сплати боргу 41116,53 грн.

Після отримання вищезазначеного поштового відправлення відповідач фактично припинив стосунки з відповідачем та не виходить на зв`язок.

Згідно до п. 4.1 Договору іпотеки від 09.07.2015 року № 1049 іпотекодержатель здобуває право звернення іпокотекодавцем основного зобов`язання, а саме за договором позики від 09.07.2015 року в забезпечення якого укладається договір.

Вищезазначене стало підставою для звернення до суду.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з відсутністю необхідних для цього правових підстав та неврахуванням позивачем здійснених відповідачем оплат, про що надав розписки.

З урахуванням наданих заперечень, позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про зменшення позовних вимог відповідно до якої ОСОБА_1 просив суд звернути стягнення на Предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 47,9 кв.м., загальною площею 62,4 кв.м., котра належать ОСОБА_2 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 25.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Сургай Н. В., зареєстрованого в реєстрі за № 507, зареєстрованого в КП ХБТІ 25.05.2004р., номер запису власності № В - 31164 , реєстраційний номер нерухомого майна № 5884229, за вартістю, встановленою суб`єктом оціночної діяльності, шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором позики від 09.07.2015р., зареєстрований в реєстрі за № 1048, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т. П. в сумі 934 280,25 грн. грн., яка складається з суми заборгованості по позики у розмірі - 434 310,00 грн., проценти за безпідставне користування чужими грошовими коштами - 173 573,39 грн., збитки від інфляції - 147 428,26 грн., 3 % річних - 35 649,24 грн., пені за договором - 143 319,36 грн., в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з урахуванням часткового виконання ОСОБА_2 зобов`язання по договору позики № 1048, яке було забезпечено спірним договором іпотеки від 09.07.2015 року, яке підтверджується наданими ОСОБА_2 розписками на загальну суму 11700 доларів США, ним зменшено суму заборгованості відповідача за якою він просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

Позивач та його представник в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначив, що на його думку позивачем обрано спосіб захисту своїх прав, що не може бути застосований судом.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив наступні обставини.

09.07.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П., зареєстрований в реєстрі за № 1048 (а. с. 14).

Відповідно до п. 1.1. договору позики від 09.07.2015 ОСОБА_2 , позичив у ОСОБА_1 суму в національній валюті, еквівалентну 27200 доларів США до дев`ятого липня дві тисячі шістнадцятого року. ОСОБА_2 . повинен повертати вказану позику наступним чином: до 09 (дев`ятого) числа поточного місяця, починаючи з серпня 2015 року частками, розмір яких не менша, ніж сума в національній валюті, еквівалентна 600 (шістсот) доларів США. ОСОБА_2 , отримав всю вказану суму до підписання цього договору.

09.07.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в забезпечення зобов`язань за договором позики від 09.07.2015 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т. П., зареєстрований в реєстрі за № 1049 (а. с. 15-18), а також накладено заборону відчуження зазначеного в договорі предмету іпотеки до припинення Договору іпотеки. (а.с. 19-20)

Предметом договору іпотеки від 09.07.2015 є квартира АДРЕСА_1 , складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 62,4 кв. м., житловою площею 47,9 кв. м.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК У країни, зобов`язання має виконуватися належним чином заповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк (дату).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України.

На підтвердження розрахунків позивача та відповідача за договором позики представником відповідача надано оригінали розписок :

-розписка ОСОБА_1 від 10.08.2015 про отримання від ОСОБА_2 600 доларів США;

-розписка ОСОБА_1 від 05.09.2015 про отримання від ОСОБА_2 600 доларів США;

-розписка ОСОБА_1 від 09.10.2015 про отримання від ОСОБА_2 600 доларів США;

-розписка ОСОБА_1 від 09.11.2015 про отримання від ОСОБА_2 600 доларів США;

-розписка ОСОБА_1 від 09.07.2015 про отримання від ОСОБА_2 600 доларів США;

-розписка ОСОБА_1 від 09.01.2016 про отримання від ОСОБА_2 600 доларів США;

-розписка ОСОБА_1 від 09.02.2016 про отримання від ОСОБА_2 600 доларів США;

-розписка ОСОБА_1 від 12.03.2016 про отримання від ОСОБА_2 1050 доларів США;

-розписка ОСОБА_1 від 21.04.2016 про отримання від ОСОБА_2 1050 доларів США;

-розписка ОСОБА_1 від 24.05.2016 про отримання від ОСОБА_2 1050 доларів США;

-розписка ОСОБА_1 від 23.06.2016 про отримання від ОСОБА_2 1050 доларів США;

-розписка невідомої особи 09.09.2016 про передачу 1000 доларів США ОСОБА_4 ;

-розписка ОСОБА_1 від 30.11.2016 про отримання від ОСОБА_2 суми в розмірі 4200 доларів США;

-розписка невідомої особи від 19.06.2017 про передачу ОСОБА_1 1000 доларів США;

-розписка ОСОБА_5 від 26.01.2018 про отримання від ОСОБА_2 суми в розмірі 2000 доларів США;

-розписка ОСОБА_5 від 21.03.2018 про отримання від ОСОБА_2 суми в розмірі 1000 доларів США;

-розписка ОСОБА_5 від 13.07.2018 про отримання від ОСОБА_2 суми в розмірі 2000 доларів США;

-розписка ОСОБА_5 від 03.09.2018 про отримання від ОСОБА_2 суми в розмірі 1000 доларів США.( а.с. 135-140)

Зазначені розписки враховані позивачем в заяві про зменшення позовних вимог, відповідно до якої він зменшив розмір заборгованості за договором позики від 09.07.2015 року № 1048 в рахунок якої просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до розрахунку наданому позивачем за Договором позики від 09.07.2015р., зареєстрованому в реєстрі за № 1048, посвідченому Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т . П . наявна заборгованість в сумі 934 280,25 грн. грн., яка складається з суми заборгованості по позики у розмірі - 434 310,00 грн., процентів за безпідставне користування чужими грошовими коштами - 173 573,39 грн., збитків від інфляції - 147 428,26 грн., 3 % річних - 35 649,24 грн. та пені за договором - 143 319,36 грн. ( а.с. 79-85)

В силу ст.12 Закону України „Про іпотеку", в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.33 Закону України „Про іпотеку" , в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням , шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 4.1 Договору іпотеки від 09.07.2015 року, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. та

зареєстрований в реєстрі за №1049, Іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, а саме за договором позики від 09.07.2015р. (зареєстрованого в реєстрі за №1048, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П.) в забезпечення якого укладається цей договір.

Щодо обраного позивачем способу захисту цивільного права, суд зазначає наступне.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 4.1. Договору іпотеки від 09.07.2015 у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Згідно з п. 4. 2 Договору іпотеки від 09.07.2015 у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.5. Договору іпотеки від 09.07.2015 Іпотекодержатеь за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів:

4.5.1. на підставі рішення суду; або

4.5.2. на підставі виконавчого напису нотаріуса; або

4.5.3. шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Вказане застереження у іпотечному договорі є підставою застосувати право передачі права власності на іпотечне майно Іпотекодержателю за ціною не нижчою, відповідно звіту про оцінку майна, виконаному суб`єктом оціночної діяльності на день звернення стягнення відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», якщо Іпотекодавець визнає заборгованість за основним зобов`язанням та неможливість її погасити іншим засобом, або якщо він протягом 30 (тридцяти) днів після письмового попередження про порушення основного зобов`язання, не ліквідує допущені порушення, або

4.5.4. шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; на підставі попередньої згоди між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем за ціною не нижчою відповідно звіту про оцінку майна, виконаному суб`єктом оціночної діяльності на день звернення стягнення. Вказане застереження у іпотечному договорі є підставою застосувати право продаже відповідно до ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», якщо Іпотекодавець визнає заборгованість за основним зобов`язанням та неможливість її погасити іншим засобом, або якщо він протягом 30 (тридцяти) днів після письмового попередження про порушення основного зобов`язання, не ліквідує допущені порушення, або

Згідно з п. 4.6. Договору іпотеки від 09.07.2015 у разі звернення стягнення на Предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація Предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме:

4.6.1. шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або

4.6.2. або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до п. 4.7. Договору іпотеки від 09.07.2015 у разі звернення стягнення на Предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса реалізація Предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Можна констатувати, що чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень(далі - державна реєстрація прав) є:

1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 760/14438/15-ц передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 328, 335, 392 ЦК України, ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 12 , 13, 81, ч. 1 ст. 82, ст. ст. 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 24.05.2019 року.

Суддя В. Г. Пашнєв