Справа № 342/1047/17
Провадження № 22-ц/4808/720/19
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Гайдичем Р.М. 11 квітня 2019 року в м. Городенка,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «Укрсиббанк» про захист прав споживача, в обгрунтування якої зазначив, що 24.03.2017 року ним від ТОВ «Кей-Колект» отримано поштову кореспонденцію, у якій містилася копія договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18 травня 2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ним, ОСОБА_1 , а також інформація про відступлення права вимоги банком за цим договором на користь ТОВ «Кей-Колект». Заперечуючи підписання ним, як позичальником, договору, зокрема на сторінці № 5 у графі «позичальник», а також отримання примірника договору, належного споживачу, просив визнати дію ТОВ «Кей-Колект» такою, що порушує право споживача та зобов`язати ТОВ «Кей-Колект» передати йому оригінал зазначеного договору про надання споживчого кредиту.(а.с.1-5).

ОСОБА_1 04 січня 2019 року суду подано заяву, датовану 03.01.2019р., про встановлення факту неукладеності кредитного договору (а.с.7-12, том.2).

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в прийнятті заяви від 03.01.2019 року про збільшення позовних вимог.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд незаконно відмовив у прийнятті заяви про встановлення факту неукладеності кредитного договору, оскільки без встановлення фактичних обставин, що вказують чи є укладеним чи неукладеним договір про надання споживчого кредиту остаточне рішення не може вважатися законним та обгрунтованим.

Апелянт вказує, що судом можуть встановлюватись будь-які юридичні факти, якщо вони можуть вплинути на виникнення , зміну або припинення прав громадян, тому просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.67-72, том.2)

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «Укрсиббанк» про захист прав споживача, зазначаючи обставини непідписання ним кредитного договору та неотримання примірника договору, належного споживачу. (а.с.1-5, том.1 ).

В ході розгляду справи 29.11.2017 року ОСОБА_1 подано заяву про витребування оригіналу кредитного договору в порядку статті 64 ЦПК України (а.с.42 том 1), у якій позивач зазначав про неукладеність договору. Аналогічні заяви про витребування доказів (витребування оригіналу кредитного договору, виготовленого для позичальника) ним подавалися 25.01.2018 р. (а.с. 55 том1 ), 20.02.2018 року (а.с.64-65, 67 том 1), 05.03.2018 року (а.с.73-74 том 1),06 грудня 2018 року (а.с. 240, 241 том.1), які містять твердження позивача про те, що договір є неукладеним.

Також в ході розгляду справи 25.01.2018 року ОСОБА_1 подана заява про встановлення фактів, що мають юридичне значення: факту відсутності його підпису як позичальника на сторінці № 5 договору про надання споживчого кредиту та невручення йому примірника цього договору, у якій позивач зазначає, що договір є неукладеним (а.с.54 том 1). Аналогічна заява подана 05.05.2018 року (а.с.95-97 том 1)

06 грудня 2018 року ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду на 04 січня 2019 року. Одночасно було задоволено клопотання представника позивача про витребування у відповідача ТОВ «Кей-Колект» оригіналу або належним чином засвідченої копії договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року (а.с.245-246, том.1).

Суду подано ОСОБА_1 04.01.2019 року заяву, датовану 03.01.2019р., у якій він просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт неукладеності між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» договору про надання споживчого кредиту №0 від 18 травня 2007 року» (а.с.7-12, том.2).

Відмовляючи в прийнятті зазначеної заяви про збільшення позовних вимог, суд виходив з положень ст.49 ЦПК України, встановивши, що позивачем 04.01.2019 року подано заяву, яка фактично по суті є заявою про зміну предмету та підстав позову, яка подана ним після закінчення підготовчого засідання, що суперечить нормам ЦПК України.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

За правилами пункту 2 частини 2 та ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог чи змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зміна предмету позову - це зміна матеріального змісту позовних вимог позивача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, якщо справа розглядається судом у порядку загального позовного провадження, то позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог, змінити предмет або підстави позову лише до закінчення підготовчого засідання.

Таким чином, виходячи з положень пункту 2 частини 2 та частини 3 статті 49 ЦПК України як заява про збільшення або зменшення розміру позовних вимог, так і заява про зміну предмету або підстав позову можуть бути подані на підготовчій стадії цивільного процесу.

Відповідно до частини 3 статті 182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Положеннями частин 1 та 2 статті 183 ЦПК України встановлені загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення. А частиною 4 цієї статті передбачено у разі встановлення судом, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

У статтях 185 (частина 4) ЦПК України наведені підстави для повернення заяви.

Судом першої інстанції не враховано, що така процесуальна дія як відмова в прийнятті заяви у справах позовного провадження не передбачена процесуальним законом, тому відповідно до частини 9 статті 10 ЦПК України суд повинен був застосувати аналогію процесуального закону, вирішуючи питання в контексті повернення заяви, що забезпечується для учасників справи правом апеляційного оскарження.

Крім того, виходячи зі змісту позовної заяви та інших заяв, поданих позивачем під час розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем фактично збільшений розмір позовних вимог однією вимогою, яка стосується неукладеності договору, оскільки на ці обставини позивач фактично посилався у позовній та інших заявах.

Суд помилково визначив, що позивачем подана заява про зміну предмету та підстав позову. А відмова у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, згідно резолютивної частини ухвали, свідчить про суперечності у висновках суду.

Оскільки як заява про збільшення розміру позовних вимог, так і заява про зміну предмету або підстав позову є по своїй суті доповненням або змінами позовної заяви і у разі повернення такої виникають перешкоди для позивача у подальшому провадженні щодо розгляду справи в межах нових вимог, обраних на його розсуд відповідно до статті 13 ЦПК України, тому ухвали суду про повернення заяв, які стосуються збільшення розміру позовних вимог та зміни предмету або підстав позову слід відносити до ухвал, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Таким чином, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушені норми процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з направленням для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суд першої інстанції повинен врахувати завдання і принципи цивільного судочинства, визначені у статті 2 ЦПК України, зокрема те, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Принцип пропорційності у цивільному судочинстві закріплений у статті 11 ЦПК України, відповідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, цивільний процес не повинен носити формального характеру, а повинен буьти направленим на вирішення дійсного спору, який виник між сторонами.

За змістом пункту 1 ч.1 ст.189 ЦПК України завданням підготовчого засідання є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

І відповідно до пункту 3 частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Таким чином, проаналізувавши в своїй сукупності обставини, якими обгрунтовує позивач позовні вимоги (про відсутність підпису у договорі і, як наслідок про його неукладеність) та зміст первісних позовних вимог, викладених у позовній заяві, які зводилися лише до визнання дії ТОВ «Кей-Колект» такою, що порушує право споживача та зобов`язання передати йому оригінал (примірник, належний споживачу) договору про надання споживчого кредиту, виходить, що ці вимоги по своїй суті не є завершеними і не узгоджуються з предметом спору таким чином, щоб вони сприяли ефективному відновленню порушеного права у разі його порушення.

Заява про встановлення факту неукладеності кредитного договору по суті є такою, що повністю усуває недоліки позовної заяви.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про повернення заяви є формальним та передчасним з огляду на те, що позивач не в повній мірі міг розуміти наслідки невчинення процесуальних дій та сутність способів захисту порушеного права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський