КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/343/19 головуючий у І інстанції:Кошель Б.І.
провадження 22-ц/824/5561/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Матвієнко Ю.О.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що 15 вересня 2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, оформлений у вигляді розписки, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США та зобов`язався повернути вказану суму до 15 вересня 2018 року. Однак, у визначений договором строк ОСОБА_2 борг не повернув. А тому, посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу у розмірі 110 837 грн. 60 коп. та судові витрати по справі.

Одночасно ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що ОСОБА_2 добровільно борг повертати не бажає, а до того часу, як буде винесено рішення по вищевказаній справі відповідач, з метою ухилення від виконання рішення, матиме намір реалізувати об`єкт нерухомості - квартиру, що в майбутньому унеможливить виконання рішення суду. А тому просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»(далі ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»), яке не являється учасником справи, посилаючись на те, що постановлена ухвала порушує його права та інтереси, звернулось з апеляційною скаргою.

Зазначає, що квартира на яку оскаржуваною ухвалою накладено арешт являється іпотечним майном, а ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» є іпотекодержателем зазначеної квартири.

Зауважує, що арешт на підставі ухвали відносно іпотечного майна фактично не дає можливості іпотекодержателю скористатись своїм правом на позасудове врегулювання, гарантоване законодавством.

Крім того, як на підставу для скасування ухвали, посилається на те, що забезпечення позову не є співмірним із позовними вимогами, а та обставина, що майно є предметом іпотечного договору, унеможливлює його реалізацію з ініціативи позивача в даній справі в разі задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

В судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний заявником вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру забезпечить в майбутньому реальне виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2006 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №09-06-и/05, для забезпечення зобов`язань за яким, було укладено іпотечний договір, предметом якого є передача в іпотеку квартири АДРЕСА_1 .

26 грудня 2018 року між Банком та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» укладено договір відступлення прав вимог за вищезазначеними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Права і обов`язки державного виконавця визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Відповідно ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:

1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3) наявна письмова згода заставодержателя.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку»

За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Зокрема, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому за змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

З огляду на викладене, враховуючи вказані норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що накладення арешту на квартиру - предмет іпотеки, порушує права іпотекодержателя, тому ухвала про накладення арешту підлягає скасуванню.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року(справа № 338/1118/16-ц).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а ухвала про забезпечення позову підлягає скасуванню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, ухвала постановлена з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» - задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2019 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпеченню позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: