Справа № 686/3964/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в порядку ст. 247 ЦПК України, справу за заявою ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що її вимушене переселення та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у листопаді 2015 року з окупованої території Донецької області відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_4 Федерації проти України та окупації ОСОБА_4 Федерацією території Донецької області України. В заяві вказала, що вона є членом громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права», народилась 01.11.1986 року в м. Артемівськ Донецької області. Була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Вона має двоє дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від першого шлюбу та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2. З 30.03.2012 року вона працювала на посаді головного економіста у приватного підприємця, 18.11.2015 року була звільнена з займаної посади в звязку із виїздом з окупованої території. У листопаді 2015 року вона разом із сином ОСОБА_2 була вимушена переміститись з м. Артемівськ Донецької області до м. Хмельницького. Після народження другого сина вони залишились проживати у м. Хмельницький, їм були видані довідки про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО.

Вказані довідки посвідчують лише факт їхнього вимушеного переселення, однак вона має на меті визначити свій статус особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (жертви потерпілого від міжнародного збройного конфлікту).

Заявник направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримала.

Заінтересовані особи в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать розписки, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заяви підлягають частковому задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що ОСОБА_1 народилась 01.11.1986 року в м. Артемівськ Донецької області. Була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Вона має двоє дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від першого шлюбу та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу з ОСОБА_5. З 30.03.2012 року вона працювала на посаді головного економіста у приватного підприємця, 18.11.2015 року була звільнена з займаної посади в звязку із виїздом з окупованої території. У листопаді 2015 року вона разом із сином ОСОБА_2 була вимушена переміститись з м. Артемівськ Донецької області до м. Хмельницького. 10.12.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб. У них народився син ОСОБА_3 02.09.2017 року. Після народження другого сина заявниця з дітьми залишились проживати у м.Хмельницький, їм були видані довідки про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО. З метою визначення свого статусу осіб, які перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року (жертви потерпілого від міжнародного збройного конфлікту) заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Судом встановлено, що 15 квітня 2014 року Верховною ОСОБА_6 України був прийнятий Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII, який визначив статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії ОСОБА_4 Федерації та встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Датою початку тимчасової окупації визначено 20 лютого 2014 року.

Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

14 серпня 2014 року виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальновизнаних міжнародних норм і правил, заявляючи, що пряме або опосередковане втручання у внутрішні і зовнішні справи України під будь-яким приводом є неприпустимим, усвідомлюючи потребу невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоровю населення, захоплення заручників, експропріацію власності держави, фізичних та юридичних осіб, завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод Верховною ОСОБА_6 України також був прийнятий Закон України «Про санкції» № 1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про санкції» 11 вересня 2014 року Кабінет Міністрів України видав розпорядження №829-р "Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів", а саме у зв'язку з агресією ОСОБА_4 Федерації проти України у військовій, економічній, енергетичній та інформаційній сфері, окупацією частини території України, сприянням терористичній діяльності на території України, порушенням прав і свобод громадян України, інтересів суспільства та держави, що створюють реальні та потенційні загрози національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України.

Постановою Верховної ОСОБА_6 України «Про Звернення Верховної ОСОБА_6 України до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської ОСОБА_6 Європи, Парламентської ОСОБА_6 НАТО, Парламентської ОСОБА_6 ОБСЄ, Парламентської ОСОБА_6 ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання ОСОБА_4 Федерації державою-агресором» від 27.01.2015 року №129-VІІ встановлено, що Україна залишається об'єктом воєнної агресії з боку ОСОБА_4 Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна ОСОБА_6 України визнає ОСОБА_4 Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України - визнати ОСОБА_4 Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність ОСОБА_6 Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).

Також Верховна ОСОБА_6 України Постановою від 21 квітня 2015 року №337-VIII схвалила текст Заяви Верховної ОСОБА_6 України "Про відсіч збройній агресії ОСОБА_4 Федерації та подолання її наслідків", у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що агресія ОСОБА_4 Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами ОСОБА_4 Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов'язанням ОСОБА_4 Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і ОСОБА_4 Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту ОСОБА_4 Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

Друга фаза збройної агресії ОСОБА_4 Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами ОСОБА_4 Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян ОСОБА_4 Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України.

У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія ОСОБА_4 Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил ОСОБА_4 Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви) , та наведено численні факти порушень ОСОБА_4 Федерацією своїх міжнародних зобов'язань, посягань на територіальну цілісність України.

Верховною ОСОБА_6 України за наслідками збройної агресії ОСОБА_4 Федерації також прийнято постанову від 17 березня 2015 року №254-VIII "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Резолюцією Парламентської ОСОБА_6 Європи 2067 (2015) «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» асамблея висловила серйозну стурбованість зростаючою кількістю випадків осіб, що зникли безвісті у зонах військових дій в окремих частинах Донецької та Луганської областях України, а також в окупованому Криму. ОСОБА_6 також висловила жаль стосовно рішень Президента ОСОБА_4 Федерації утаємничувати дані щодо втрат серед особового складу збройних сил ОСОБА_4 Федерації під час спецоперації у мирний час.

З огляду на викладене факт збройної агресії ОСОБА_4 Федерації проти України та окупації ОСОБА_4 Федерацією частини території Донецької області України є загальновідомим і не підлягає доведенню.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. №1706-VII, що містить визначення поняття внутрішньо переміщеної особи, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За змістом ч. 1, ст. 4. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 p. N 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» з наступними змінами і доповненнями було затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, додаток до якого визначає форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак, дана форма не передбачає внесення відомостей про конкретну причину (підставу), яка змусила залишити або покинути своє місце проживання внутрішньо переміщену особу (ч. 1 ст. ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Причиною внутрішнього переміщення фізичної особи з її постійного місця проживання до іншого місця проживання на території України може бути обумовлено безпосередньо: 1) збройним конфліктом; 2) тимчасовою окупацією; 3) повсюдними проявами насильства, порушенням прав людини; 4) надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру або метою уникнення негативних наслідків однієї з цих подій.

За змістом ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» було затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, додаток до якого визначає форму довідки. Однак дана форма не передбачає внесення відомостей про конкретну причину, яка змусила залишити або покинути своє місце проживання внутрішньо переміщену особу. Тобто отримані заявницею довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб, видані управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради посвідчують лише факт їхнього вимушеного переселення до м. Хмельницький і не містять в собі значення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень.

Женевська Конвенція «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949 року застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є (ст. 4 Конвенції).

Відповідно до ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд вважає, що слід встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у листопаді 2015 року з окупованої території Донецької області відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_4 Федерації проти України та окупації ОСОБА_4 Федерацією території Донецької області України. У частині встановлення факту, що вимушене переселення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у листопаді 2015 року з окупованої території Донецької області відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_4 Федерації проти України та окупації ОСОБА_4 Федерацією території Донецької області України заявнику слід відмовити, оскільки ОСОБА_3 народився 02.09.2017 року у м. Хмельницький від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які зареєстрували шлюб 10.12.2016 року, уже після вимушеного переселення ОСОБА_1.

Враховуючи, що встановлення даного факту має юридичне значення та керуючись ст.ст. 315-319 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Вимоги заяви задоволити частково.

Встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у листопаді 2015 року з окупованої території Донецької області відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_4 Федерації проти України та окупації ОСОБА_4 Федерацією території Донецької області України.

Відмовити у задоволенні вимоги щодо встановлення факту, що вимушене переселення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у листопаді 2015 року з окупованої території Донецької області відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_4 Федерації проти України та окупації ОСОБА_4 Федерацією території Донецької області України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Заявник: ОСОБА_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Заінтересована особа: Міністерство соціальної політики України, знаходиться за адресою: вул. Еспланадна, буд. 8/10, м. Київ, 01601.

Заінтересована особа: Посольство ОСОБА_4 Федерації в Україні, знаходиться за адресою: Повітрофлотський проспект, 27, м. Київ, 03049

Повний текст судового рішення складено 02.05.2019 року.

Суддя: О.В. Мазурок