Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 707/2606/16-ц

провадження № 61-2040св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року у складі судді Смоляра О. А. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Храпка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 30 листопада 2012 року він надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти у розмірі 38 880 грн, що еквівалентно 4 800 дол. США, на строк до 01 грудня 2014 року, що підтверджується розпискою останнього. Згідно з умовами розписки позичальник зобов`язався повернути таку суму грошових коштів або еквівалент цієї суми у гривнях по курсу продажу долара США Національним банком України, що складався б на момент повернення коштів.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, на вимоги не реагував, позику не повернув, чим порушив його права.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 8 227,11 дол. США, з яких: 4 800 дол. США - борг, 334,95 дол. США - три проценти річних, 3 092,16 дол. США - проценти за користування грошовими коштами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 223 366 грн, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становить 8 227,11 дол. США, з яких: 130 320 грн - борг за розпискою від 30 листопада 2012 року, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становить 4 800 дол. США; 9 093,87 грн - три проценти річних,що в еквіваленті по курсу Національного банку України становить 334,95 дол. США; 83 952,13 грн - проценти за користування грошовими коштами, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становить 3 092,16 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 143,92 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконав і грошові кошти в обумовлений розпискою строк не повернув, унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої судом перевірено, він відповідає вимогам закону й відповідачем не спростовано. Доводи відповідача про необхідність зарахування позики за іншим зобов`язанням ним не доведено.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року змінено в частині стягнення процентів за користування позикою, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зменшено їх розмір з 83 952,13 грн, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становить 3 092,16 дол. США, до 21 777,97 грн, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становить 802,14 дол. США.

У решті - рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування позикою та погоджуючись з висновком районного суду в іншій частині, враховавши вказівки, що містяться у постанові Верховного Суду при направленні справи на новий апеляційний розгляд, виходив із того, що період нарахування процентів за користування позикою з 30 листопада 2012 року до 28 березня 2017 року є невірним, оскільки нарахування процентів припиняється після спливу визначеного в розписці строку, на який надано кошти, тобто 30 листопада 2014 року, після зазначеної дати, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 витребувано цивільну справу № 707/2606/16-ц з Черкаського районного суду Черкаської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргупризначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зменшив розмір стягнутих на користь позивача процентів, не зменшивши при цьому розмір стягнутого з нього судового збору, чим порушив вимоги пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України.

Також апеляційний суд не звернув уваги на те, що справжня природа взаємовідносин між сторонами у справі не була позикою, оскільки фактично укладався договір купівлі-продажу автобуса.

ОСОБА_1 судові рішення не оскаржив.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 листопада 2012 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти у розмірі 38 880 грн, що еквівалентно 4 800 дол. США, на строк до 01 грудня 2014 року, що підтверджується власноручною розпискою ОСОБА_2 За умовами розписки позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів або еквівалент цієї суми у гривнях по курсу продажу долара США Національним банком України, що складався б на момент повернення коштів (а. с. 6).

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконував, на вимоги не реагував, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 8 227,11 дол. США, з яких: 4 800 дол. США - борг, 334,95 дол. США - три проценти річних, 3 092,16 дол. США - проценти за користування грошовими коштами.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року (справа № 707/446/16-ц) було розглянуто позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 29 листопада 2012 року на суму 10 200 дол. США, за результатами розгляду якого позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики від 29 листопада 2012 року у розмірі 1 626,96 дол. США, що еквівалентно 40 381,15 грн, та 1 211,22 грн - три процента річних, а всього 41 592,37 грн (а. с. 23-28).

Зі змісту зазначеного рішення апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_2 частково виконав свої боргові зобов`язання саме за договором позики від 29 листопада 2012 року на суму 10 200 дол. США, а не за розпискою від 30 листопада 2012 року на суму 4 800 доларів США, на підтвердження чого ним були надані копії квитанцій та меморіальних ордерів про перерахування на користь ОСОБА_1 у рахунок погашення боргу за договором позики від 29 листопада 2012 року грошових коштів у розмірі 8 573,04 дол. США.

При цьому письмова розписка від 30 листопада 2012 року на суму 4 800 дол. США предметом судового розгляду у справі № 707/446/16-ц не була.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду відповідає не у повному обсязі.

У статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики в строк та в порядку, що передбачені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таким чином, надана ОСОБА_2 розписка від 30 листопада 2012 року є тим документом, що підтверджує виникнення у сторін правовідносин за договором позики.

При цьому наявність боргової розписки у позивача підтверджує факт наявності боргу.

За таких обставин, колегія суддів вважає недоведеним факт повернення відповідачем позивачу грошових коштів за правилами статті 545 ЦК України, оскільки боргова розписка залишилася у позивача.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 року, статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1

При цьому апеляційний суд, змінивши рішення суду першої інстанції, правильно стягнув на користь позивача проценти, нараховані до спливу визначеного в розписці строку, на який надано кошти, тобто до 30 листопада 2014 року, оскільки після зазначеної дати, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також апеляційний суд виконав вимоги пункту 5 частини третьої статті 411 ЦПК, згідно з якою висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо вирішення спору по суті відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги щодо невиявлення судами справжньої правової природи укладеного договору є безпідставними, оскільки судами досліджено всі наявні докази у справі й надано їм належну правову оцінку, тому такі доводи висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому у матеріалах справи міститься достатньо даних і відомостей для об`єктивного і всебічного розгляду справи, що судами забезпечено.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення в частині розподілу судових витрат підлягають скасуванню

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, чинній на час пред`явлення позову, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У частині першій статті 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування позикою та зменшивши їх розмір, мав вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Отже, ураховуючи часткове задоволення позову ОСОБА_1 , зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування позикою та зменшення їх розміру до 21 777,97 грн, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становить 802,14 дол. США, розмір задоволених позовних вимог становить 72,16 %, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 547,16 грн, що становить 72,16 % від сплаченого заявником судового збору за подання позову.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але неправильно розподілено судові витрати, судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 143,92 грн на відшкодування сплаченого судового збору підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 547,16 грн.

У решті - судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк