Справа № 191/4409/18
Провадження № 2/191/1253/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Силкіної О.Г.

згідно вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Синельниківського МУЮ ГТУЮ у Дніпропетровській області про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Синельниківського МУЮ ГТУЮ у Дніпропетровській області про визнання права власності в порядку ст. 344 ЦК України. В подальшому позовні вимоги уточнила та просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку А-1, загальна площа будинку складає 87,2м.кв., житлова площа будинку складає : 42,3 м. кв., кімната №1-3 площею 18,4 кв. м., сарай В-1, 1/2 частини літньої кухні Б-1, вбиральня Г-1, 1/2 частина №1 огорожі, який розташований за адресою : Дніпропетровська область, місто Синельникове, вулиця Новоукраїнська, будинок 86.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_1, зареєстрована та проживає за адресою: Дніпропетровська область, місто Синельникове, вулиця Новоукраїнська, будинок 86 із своїми дітьми з 1987 року. Будинок з надвірними побудовами був збудований в період шлюбу з ОСОБА_1 Миколою Васильовичем. У звязку з розпадом сімї і відмовою відповідача добровільно розділити спільне майно, рішенням Синельниківського міського суду Дніпропетровської області від 07.10.1998 року, визнано право власності за ОСОБА_1 на 2/3 частки жилого будинку з надвірними спорудами по вулиці Новоукраїнська, 86 в місті Синельникове; за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3 частину вказаного будинку і надвірних споруд. На підставі рішення Синельниківського районного суду від 27 березня 1996 року відповідач зобовязаний був виплачувати на користь позивача аліменти на утримання доньки Варвари у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 27.03.2007 року. Але утворилась заборгованість по виплаті аліментів. Позивачка звернулась до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення неустойки за прострочення аліментів. 15 березня 2011 року позов задоволено повністю. Позивачем отримано виконавчий лист та передано на виконання до відділу ДВС Синельниківського міськрайнного суду Дніпропетровської області. 10.10.2014 року ОСОБА_1 отримано копію акту про передачу нерухомого майна стягувану в рахунок погашення боргу що належить ОСОБА_2 У 2018 році позивач звернулася до нотаріуса та до державної реєстраційної служби з проханням зареєструвати Акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу та видати свідоцтво про право власності, але їй було відмовлено у вчинені вищевказаної дії у звязку з допущенними помилками в Акті. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності за позивачкою ОСОБА_1

Представник позивача в підготовче судове засідання не з'явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_3 ДВС Синельниківського МУЮ ГТУЮ у Дніпропетровській області в підготовче судове засідання не з'явився, від начальника відділу ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, встановив наступне.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною 3 Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно ст. 15 ЦК України встановлено право на захист цивільних прав та інтересів, яке полягає у тому, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У стаття 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права;

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що рішенням Синельниківського міського суду Дніпропетровської області від 07.10.1998 року визнано право власності за ОСОБА_1 на 2/3 частки жилого будинку з надвірними спорудами по вулиці Новоукраїнська, 86 в місті Синельникове. За ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3 частину вказаного будинку і надвірних споруд по вулиці Новоукраїнська, 86 в місті Синельникове.

На підставі рішення Синельниківського районного суду від 27 березня 1996 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки Варвари у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 27.03.2007 року до її повнолітня. ОСОБА_5, 23.06.2007 року виповнилося 18 років, але утворилась заборгованість по виплаті аліментів в сумі 7710, 40 грн.

Відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.03.2011 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, неустойку (пеню) за кожен день прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 за період з 23 червня 2007 року по 16 вересня 2010 року у сумі 90 984 (дев'яносто тисяч дев'яносто вісімдесят чотири) гривні 15 копійок.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Синельниківського МУЮ ОСОБА_6 від 10.10.2014 року в рахунок погашення суми боргу за виконавчим листом №2071 від 30.05.2011 року виданого Синельниківським міськрайонним судом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 у розмірі 90984, 15 грн., передано на користь ОСОБА_1 нереалізоване на прилюдних торгах арештоване нерухоме майно боржника, а саме: 1/3 частину житлового будинку, за адресою: м. Синельникове, вул. Новоукраїнська, 86.

З акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу від 10.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу 90984, 15 грн. передано на користь ОСОБА_1 нереалізоване нерухоме майно, а саме: 1/3 частину житлового будинку, за адресою: м. Синельникове, вул. Новоукраїнська, 86.

У 2018 році позивачка звернулася до нотаріуса та до державної реєстраційної служби з проханням зареєструвати Акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу та видати свідоцтво про право власності, але їй було відмовлено у вчинені вищевказаної дії у звязку з допущенними помилками в Акті.

За правилами ст. ст. 328, 204 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 316 ЦК України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами ч. 4 ст. 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ст. ст. 650, 656 ЦК України особливості укладення договорів на прилюдних торгах встановлюється відповідними актами цивільного законодавства.

До договору купівлі-продажу на прилюдних торгах застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі - продажу або не випливає з їхньої суті.

Закон України «Про виконавче провадження» визначав загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплював їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст. ст. 1, 2, 6, 12 Закону).

Стаття 62 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що реалізація арештованого майна........здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах

або на комісійних умовах.

Згідно з п.9 ст.62 Закону України « Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла станом на момент проведення прилюдних торгів - майно передається стягувану за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.391 ЦК України).

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їх суті.

Враховуючи положення ст. 657 ЦК України, правочини щодо придбання на публічних торгах обєктів нерухомого майна повинні укладатися в письмовій формі і підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У разі реалізації нерухомості на прилюдних торгах складається відповідний акт, що є підставою для подальшого оформлення покупцем права власності на це майно.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 27 жовтня 1999 року зі змінами, після повного розрахунку покупців за придбане майно, на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби. На підставі цього акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Таким чином, доказом факту придбання майна з прилюдних торгів є відповідний акт.

На даний час результати прилюдних торгів ніким не оскаржуються і не визнані недійсними в судовому порядку.

Отже, з врахуванням системного аналізу норм права можливо зробити висновок про те, що за наслідками проведення прилюдних торгів, в тому випадку, якщо торги не відбулись і майно не було продано - майно може бути передано стягувану в рахунок задоволення його вимог за рахунок майна, яке належало боржнику.

Належним підтвердженням того, що була дотримана процедура передачі майна- є акт державного виконавця про передачу майна стягувану і постанова державного виконавця.

Не дивлячись на те, що ця процедура була виконана, позивач позбавлена можливості зареєструвати за собою на праві власності нерухоме майно, яке було отримано в процедурі примусової реалізації майна боржника.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та ст.ст. 328, 316,331, 391, 392, 650, 656, 657 ЦК України, ст.. 62 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 78, 206, 259, 263, 264, 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_1) право власності на 1/3 частину житлового будинку А-1, загальна площа будинку складає 87, 2м.кв., житлова площа будинку складає 42,3 м. кв., кімната №1-3 площею 18,4 кв. м., сарай В-1, 1/2 частини літньої кухні Б-1, вбиральня Г-1, 1/2 частина №1 огорожі, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Синельникове, вулиця Новоукраїнська, будинок 86.

На рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подана апеляційна скарга . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_7