Справа № 177/2668/16-ц
Провадження № 2/177/24/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2019 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «КристалБанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 27.12.2016 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , уточнивши який просив суд звернути стягнення на користь АТ «КристалБанк» на іпотечне майно домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 91,6 кв.м, житловою площею 66,5 кв.м, літньої кухні-гаражу Д, сараю В, вбиральні-літнього душу Г, воріт 1, огорожі 2, хвіртки 3, огорожі 4, замощення І, водоколонки ІІ, який належить ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 54-Ф/08/10 від 07.03.2008, що станом на 12.12.2016 складає 360440,12 грн., з яких 80703,55 грн. прострочена заборгованість, 2734,22 грн. відсотки нараховані за користування кредитом, 135518,96 грн. прострочені відсотки за користування кредитом, 43361,62 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків, 42219,12 грн. 3 % річних та витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту, 55902,65 грн. 3 % річних та витрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків. Також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову представник позивача вказувала, що 07.03.2008 між ОСОБА_2 та ЗАТ «Інвест-кредит банк», правонаступником якого є АТ «КристалБанк», укладено кредитний договір, в забезпечення якого між ОСОБА_1 та Банком укладено договір іпотеки № 19-І/08 від 07.03.2008.

За умовами кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 110000,00 грн., зі сплатою відсотків - 20% річних, з кінцем терміном погашення 04.03.2016.

За умовами договору іпотеки ОСОБА_1 , виступаючи майновим поручителем, передала в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Договором передбачено, що предмет іпотеки є забезпеченням виконання боржником своїх зобов`язань перед банком, що випливають з умов кредитного договору та додаткових правочинів до нього, а також, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошових зобов`язань за договором Банк має право погасити заборгованість в першу чергу за рахунок забезпечення.

ОСОБА_2 неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 12.12.2016 у нього сформувалася заборгованість в розмірі 360440,12 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом 80703,55 грн., відсотків за користування кредитом 2734,22 грн., прострочених відсотків за користування кредитом 135518,96 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків 43361,62 грн., 3 % річних та витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту 42219,12 грн. та 3 % річних та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків 55902,65 грн.

АТ «Кристал Банк» надсилало боржнику та іпотекодавцю вимогу про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором, в якій вимагав сплати заборгованості та попереджав про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , заборгованість не сплатили, у зв`язку з чим АТ «КристалБанк» вважало за необхідне реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача Панфілова Н.В. уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , яка брала участь у судовому засіданні через представника Бурлаченко С ОСОБА_3 Ю., позовні вимоги не визнала. В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача вказував, що позивачем не надано доказів на підтвердження права звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки АТ «КристалБанк» не є іпотекодержателем за договором.

Також вказував, що звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, банк в односторонньому порядку змінив строк кредитування, після якого не мав права здійснювати нарахування за умовами договору кредитування. Сума боргу стягнута рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2016, погашена ОСОБА_2 в повному обсязі, а тому у позивача відсутнє право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач вважав, що наданий позивачем розрахунок не відповідає реальному розміру заборгованості, а нарахування 3 % річних на суму відсотків є неправомірним. Також просив суд застосувати строк позовної давності.

Стверджував, що у зв`язку з погашенням заборгованості за кредитом, встановленої рішенням суду від 02.03.2016, зобов`язання за кредитним та іпотечним договором виконані, а отже припинені.

Представник позивача надав відповідь на відзив. Заперечуючи обґрунтування відзиву відповідача, вказував, що зі сплатою заборгованості, стягнутої на підставі рішення Криворізького районного суду від 02.03.2016 ОСОБА_2 сплатив лише її частину, оскільки вказаним рішення стягувалася заборгованості станом на 05.12.2013. Вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки обумовлені наявністю заборгованості, яка сформувалася після 05.12.2013, станом на 12.12.2016. Вказувала, що погашення частини заборгованості за кредитом не припиняє зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, а розмір заборгованості, що залишився не погашеним, перевищує узгоджену сторонами вартість предмета іпотеки, тому вимоги підлягають задоволенню. Підстави для застосування строків позовної давності, на думку представника позивача, відсутні.

Сторони та їх представники 17.05.2019 до суду не з`явилися, від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.03.2008 між ЗАТ «Інвест-кредит Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 54-Ф/08/10, за умовами якого банк надав останньому кредит у сумі 110000,00 грн., на умовах сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 20%, з щомісячним платежем 1146,00 грн. та з кінцевим терміном повернення не пізніше 04.03.2016 (а.с. 6-7).

У забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між ЗАТ «Інвест-кредит Банк» та ОСОБА_1 , за згодою її чоловіка ОСОБА_2 , укладеного договір іпотеки № 19-І/08 від 07.03.2008, за умовами якого ОСОБА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед кредитором, які випливають з умов кредитного договору № 54-Ф/08/10 від 07.03.2008 та додаткових правочинів, передала в іпотеку належне їй домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9, 10).

Вищезазначені обставини визнаються сторонами, а тому не підлягають доказуванню в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України.

Згідно з п. 1.3 договору, за згодою сторін визначена вартість предмета іпотеки, яка складає 159480,00 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору, зобов`язання, забезпечене іпотекою вважається виконаним, якщо наявне погашення позики в сумі 110000,00 грн. здійснено боржником в повному розмірі, відсотки та витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором № 54-Ф/08/10 від 07.03.2008 та додатковими правочинами, сплачені.

Пунктом 2.2 іпотечного договору визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких: непогашення кредиту відповідно до встановленого графіку за кредитним договором № 54-Ф/08/10 від 07.03.2008 та додатковими правочинами; несплати відсотків за договором протягом 10 календарних днів після настання терміну сплати згідно кредитного договору; невиконання боржником умов договору кредиту чи іпотеки, додаткових до них договорів, а також погіршення стану предмета іпотеки (а.с. 8-9).

Пунктом 3.1 договору іпотеки передбачено право звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4.2 іпотечного договору, цей договір припиняється у випадку повного виконання Боржником зобов`язань по кредитному договору, і в інших випадках передбачених законом України «Про іпотеку».

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що не заперечувалося сторонами та підтверджено рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 у справі № 177/3548/13-ц.

Так, вказаним рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2016, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2016 та набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КристалБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 54-Ф/08/10 від 27.03.2008 станом на 05.12.2013 в загальному розмірі 162629,20 грн., з яких строкова заборгованість за кредитом 32072,00 грн., прострочена заборгованість за кредитом 48631,55 грн., відсотки нараховані на строкову заборгованість за кредитом 15522,03 грн., відсотки нараховані на прострочену заборгованість за кредитом 34611,81 грн., пеня за прострочення строків погашення відсотків за користування кредитом 9791,81 грн., штраф за недотримання умов кредитного договору 22000,00 грн. (а.с. 100-107 т.2).

Як зазначено у вказаному рішенні суду, банк звернувшись до суду з позов реалізував своє право на дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків, закріплене в ст. 1050 ЦК України.

Вказаним рішенням суду встановлено перехід права вимоги за вище вказаним договорами кредиту та іпотеки до ПАТ «КристалБанк», яке у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства змінило найменування на АТ «КристалБанк» (а.с. 177-179).

Відповідно, цим же рішенням спростовуються твердження представника відповідача щодо відсутності у позивача прав іпотекодержателя.

На підставі вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження № 53157815, яке 31.10.2018 закінчено у зв`язку із фактичною сплатою боргу у повному обсязі (а.с. 99).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату відсотки, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 41 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Звернувшись 09.12.2013 до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.03.2008 року, ПАТ «Кристал Банк» змінив в односторонньому порядку умови і строк дії кредитного договору, а відтак, на час звернення до суду з цим позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц.

Оскільки ПАТ «КристалБанк» в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за договором кредиту на 09.12.2013, пред`явивши позов про дострокове стягнення заборгованості за договором у повному обсязі, після вказаної дати зобов`язання ОСОБА_2 щодо повернення позики частинами та сплати обумовлених договором нарахувань припинилося, але не припинилося зобов`язання в повному обсязі сплати суму заборгованості, яка сформувалася на вказану дату.

Відповідно, після вказаної дати банк втратив право нараховувати відсотки, пеню та інші штрафні санкції передбачені умовами кредитного договору. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (п. 48-55), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц та від 31.10.2018 у справі № 202/4494/18.

Оскільки рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 у справі № 177/3548/13-ц з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кристал Банк» стягнуто в повному обсязі заборгованість за кредитним договором № 54-Ф/08/10 від 07.03.2008, яка на момент пред`явлення позову склала 162629,20 грн., вказане рішення виконано в повному обсязі, нарахування позивачем заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею передбаченими кредитним договором після 09.12.2013 (дати пред`явлення до ОСОБА_2 позову про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків) не ґрунтується на нормі закону, тому суд приходить до висновку про не доведення перед судом заборгованості за кредитним договором в розмірі 360440,12 грн.

Твердження представника відповідача, про те, що право на нарахування заборгованості за кредитним договором припинилося після пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 07.02.2012, суд розцінює критично, оскільки зі змісту вимоги слідує, що вона стосувалася лише простроченої частини заборгованості, а не дострокового повернення всієї суми боргу (а.с. 180 т.2). Тому заперечення представника позивача в цій частині заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (аналогічна позиція викладена у постанові ВП ВС від 18.09.2018 у справі № 921/107/15-г/16).

Як слідує з п. 4.1-4.4 кредитного договору, п. 1.4 договору іпотеки, визначеним в п.1.1. предметом іпотеки забезпечено виконання ОСОБА_2 зобов`язань перед іпотекодержателем, що випливають з умов кредитного договору від 07.03.2008 № 54-Ф/08/10 та додаткових правочинів, за якими Боржник зобов`язувався: повернути до 04.03.2016 кредитні кошти у розмірі 110000,00 грн., сплати відсотки за користування кредитом 20 % річних, а також сплатити штрафні санкції у розмірах, за черговістю та при настанні випадків, обумовлених кредитним договором (а.с. 6-9).

Кредитний договір не містить зобов`язань боржника сплатити кошти відповідно до ст. 625 ЦК України, передбачаючи інші обов`язки у разі невиконання грошових зобов`язань (п. 4.1-4.4 кредитного договору), а умови іпотечного договору визначають, що іпотекою забезпечено саме зобов`язання, які випливають з умов кредитного договору. Договір іпотеки не містить умови, яка б вказувала про забезпечення іпотекою вимог за ст. 625 ЦК України, або інших нарахувань за неналежне виконання грошових зобов`язань за основним договором, визначених законодавством.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відсотки, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредиту понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від відсотків, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані відсотки за користування коштами, встановленими договором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 19.10.2016 у справі 6-2129цс16.

Вказане спростовує доводи представника відповідача про неможливість нарахування 3 % річних та втрат від інфляції на суму відсотків за користування кредитом, які за своєю суттю є частиною основного зобов`язання, яке не виконано у визначений строк, а відповідно простроченим грошовим зобов`язанням.

Беручи до уваги вище викладене, той факт, що зобов`язання за кредитним договором виконано лише 31.10.2018 (а.с. 99 т.2), суд вважає таким, що відповідає вимогам закону нарахування позивачем 3 % річних та втрат від інфляції на суму простроченого зобов`язання.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем слідує, що за період з 22.12.2014 по 12.12.2016 сума 3 % річних та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу склала 42219,12 грн., а за несвоєчасне погашення відсотків за вказаний період 55902,65 грн. (а.с. 11-12 т.1). Відповідач, не погоджуючись з вказаним розрахунком, у порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказів в обґрунтування заперечень проти нього, в тому числі контррозрахунку чи клопотання про проведення відповідної експертизи не надав, у зв`язку з чим суд погоджується з розрахунком наданим позивачем.

Однак, вказаний розмір зобов`язання є неспівмірним з вартістю предмета іпотеки визначеною в договорі іпотеки.

Крім цього, беручи до уваги той факт, що зобов`язання по сплаті нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України не входять до кола зобов`язань, які забезпечені вище вказаним договором іпотеки, основне зобов`язання передбачене кредитним договором та розмір якого визначений судом у вище вказаному рішенні суду від 02.03.2016, виконано 31.10.2018, суд приходить до висновку, що зобов`язання за основним договором є виконаними, а отже припиненими.

У зв`язку з припиненням основного зобов`язання, припиняться і зобов`язання за договором іпотеки, адже забезпечені ним зобов`язання (сплата тіла кредиту, відсотків та пені) виконані, що повністю узгоджується зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.2 договору іпотеки від 07.03.2008.

Вище вказане не позбавляє позивача права застосувати наслідки невиконання грошового зобов`язання, зокрема стягнувши суму нараховану в порядку ст. 625 ЦК України. Однак такі вимоги перед судом не заявлялися, тому судом не розглядаються.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також, суд не погоджується з доводами заяви представника відповідача щодо застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України 09.12.2013 пред`явивши позов про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПАТ «Кристал Банк» перервало строк позовної давності, у зв`язку з чим його перебіг почався заново. Беручи до уваги те, що позивачем обрано такий спосіб захисту порушеного права, стягнення заборгованості, при цьому рішення суду у даній справі ухвалено 02.03.2016, набрало законної сили 09.11.2016, суд приходить до висновку, що звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 27.12.2016 позивач не пропустив строк позовної давності.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «КристалБанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: