Справа № 466/9220/17 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2518/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справі:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

з участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 443/761/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3-Зеленіна Сергія Сергійовича на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в:

23 листопада 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, в якій просить ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, визначених договором про сплату аліментів на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, укладеного між ним та ОСОБА_2 24.03.2016 р., посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І. Я., відповідно до якого позивач зобов'язаний сплачувати аліменти на доньку ОСОБА_5 у розмірі 5000,00 грн. до досягнення нею повноліття.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17.07.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції було укладено шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_2, про що зроблено актовий запис №1162. Від даного шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 28.03.2016 року шлюб між ними розірвано.

24.03.2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про сплату аліментів ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 (п'ять тисяч) гривень щомісячно. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І. Я. 24.03.2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 599.

Позивач зазначає, що у нього з початку 2017 р. значно погіршилось матеріальне становище, порівняно з тим, яке існувало на момент укладення договору, зменшилися доходи, утворилася нова сім'я, яка тягне за собою додаткові матеріальні затрати на забезпечення її добробуту. Вважає, що розмір аліментів на утримання доньки має бути зменшено до 1800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід держави 704 (сімсот чотири) гривні 80коп. судового збору.

Рішення оскаржив представник позивача - адвокат Зеленін С.С. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необгрунтованим. Стверджує, що з часу укладення договору та до моменту звернення з позовом доходи позивача значно зменшилися, що підтверджується виписками по рахунку НОМЕР_1 за період 01.07.2016 року по 31.12.2017 року. Із вказаних доходів чітко вбачається погіршення матеріального становища позивача у 2017 році порівняно з 2016 роком навіть з врахуванням підвищення зарплати, на що посилається суд в оскаржуваному рішенні. Зазначає, що в рішенні суд посилається на недопустимі докази,які надані відповідачем, оскільки такі не відповідають вимогам ст.ст.77,78 ЦПК України так як не завірені належним чином. Звертає увагу на те, що порушуючи порядок долучення доказів, суд надав перевагу недопустими доказам, наданих відповідачем та безпідставно не надав оцінки доказам наданих позивачем. Процесуальні порушення полягали у тривалому розгляді справи. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, хоч були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що стверджується розпискою (а.с. 25).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого Підзвіринецькою сільською радою Городоцького району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 05 (а. с.7).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 28.03.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.11.2016 року.

Малолітня дитина проживає з відповідачем і знаходиться на її утриманні.

24.03.2016 року між сторонами укладений та нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

Обов'язок утримувати дитину покладається на батьків незалежно від їх матеріального становища.

Згідно з ст.189 СК батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Нормою ст. 192 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів суду факту погіршення матеріального становища, а навпаки судом встановлено, що з моменту укладення договору про сплату аліментів заробітна палата позивача збільшилась, а доказів про розмір доходів від підприємницької діяльності станом на час укладення договору тобто на 2016 рік позивач не надав, що не дає можливості суду встановити погіршення матеріального становища.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається з позовної заяви підставою позову є погіршення матеріального становища у порівнянні з тим, яке існувало станом на час укладення договору, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивач не надав суду доказів, які підтверджують доходи від підприємницької діяльності станом на 2016 рік та ухвалив законне та справедливе рішення про відмову у задоволенні позову.

В свою чергу відповідачем ОСОБА_2 долучено копії документів, які свідчать про те, що позивач володіє корпоративними правами, має частку в статутних капіталах ТзОВ «Альфа-Ком», ТзОВ «ЮБТ Груп», ТзОВ Альфа-Ком Лтд», ТзОВ «Технології клімату та автоматизація систем», які відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не перебувають в процесі припинення. Відповідно до податкової декларації з податку на прибуток підприємств Галицької ОДПІ за звітний податковий період 2016 р. доходи від діяльності (за вирахуванням непрямих податків) ТзОВ «Технології клімату та автоматизація систем», співзасновником якого є позивач, за 2016 р. склали 140291849 грн., що свідчить, що підприємство активно працює.

Доводи апеляційної скарги про те, що ці докази належним чином не завірені не дають підстав для скасування рішення, оскільки дані докази містять інформацію щодо предмета доказування, а тому відповідно до ст.77 ЦПК України є належними. Обгрунтувань щодо неправдивості такої інформації позивачем не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно не взято до уваги виписки по рахунку НОМЕР_1 за період з 01.07.2016 року по 31.12.2017 року з якого чітко вбачається погіршення матеріального становища у 2017 році порівняно з 2016 роком навіть з врахуванням підвищення заробітної плати, апеляційний суд вважає безпідставним так як дана виписка не є належним доказом, яка свідчить про доходи позивача, а відображає лише операції проведені по даному рахунку. Належними доказами, які підтверджують доходи особи є довідка з фіскальної служби, однак такої позивач не надав, що свідчить про не доведення позовних вимог.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що наявність у позивача нової сім'ї не звільняє його від обов'язку утримувати дитину та забезпечувати їй належний рівень життя.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Матеріалами справи стверджується, що дитина сторін часто хворіє, внаслідок чого виникають затрати на лікування, однак позивач нехтує своїм обов'язком нести зазначені витрати.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не довів неспроможності сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі, а також погіршення свого матеріального становища, оскільки не надав суду доказів, які підтверджують його доходи та витрати, про відсутність інших доходів, крім заробітної плати на одному з товариств чи інші докази, які мають істотне значення для вирішення даної справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3-Зеленіна Сергія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України .

Повний текст рішення складений 12 квітня 2019 року.

Головуючий: Ю.Р. Мікуш

Судді Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк