Провадження № 2/235/500/19
Справа № 235/58/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2019 року м. Покровськ
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.
за участю секретаря Полуянчик В.В.,
розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-РИТМ» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, -
ВСТАНОВИВ:
В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «АВТО-РИТМ» про визнання договору недійсним та стягнення коштів.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16 серпня 2018 року вона уклала з ТОВ «АВТО-РИТМ» попередній договір купівлі продаж транспортного засобу № 0111.
Відповідно до п.1.1 договору сторони зобов'язуються у встановлений строк укласти договір купівлі - продажу транспортного засобу, (надалі також як «основний договір») на умовах, встановлених у цьому попередньому договорі.
Згідно п.1.2 договору продавець зобовязується придбати у третіх осіб транспортний засіб для його відчуження покупцеві за основним договором, та який являтиметься предметом основного договору із зазначенням ідентифікаційних ознак транспортного засобу .
Відповідно до п.1.5 договору сторони зобовязуються укласти основний договір 17 серпня 2018 року, за умови повного виконання п. 2.1 цього попереднього договору.
При цьому, вказаний пункт містить наступну умову про те, що якщо на зазначену вище дату Майно не буде придбано Продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 (пятий) день після придбання продавцем майна. Кінцевим терміном укладення основного договору визначено 31 грудня 2019 року.
На її заяву від 20 серпня 2018 року про розірвання договору в зв'язку з невиконанням відповідачем передбачених договором обовязків відповіді вона не отримала.
Позивач в судове засідання не зявилась, надала клопотання, в якому підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позовну заяву не подав.
Згідно ст.282 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних в ній доказів.
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідний зміст спірних правовідносини.
16 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО-РИТМ» укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0111 (а.с.2-4).
Відповідно до п.1.1. договору сторони зобовязувались у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу - основний договір на умовах, встановлених у цьому попередньому договорі.
Відповідно до п.1.2. договору транспортний засіб, який продавець зобовязувався придбати у третіх осіб для його відчуження покупцеві за основним договором, та який є предметом основного договору, має наступні ідентифікаційні ознаки: марка Renault; модель Logan; рік випуску 2014; інші характеристики 1.5/90 л.с /механіка /4x2/ дизель/ Expession/ бежевий/ 1000 км.
Згідно п.1.5 договору сторони зобовязувались укласти основний договір 17.08.2018р. за умови повного виконання п. 2.1 цього попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 (пятий) день після придбання продавцем майна, про що останній зобовязується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019р.
Відповідно п.2.1 договору на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення цього попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 40 000 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів.
Договір підписаний сторонами (а.с.4), що разом із квитанцією №17279184 від 16.08.2018 року підтверджує факт перерахування позивачем на рахунок відповідача згідно з договором від 16.08.2018 року грошової суми в розмірі 40 000 грн. (а.с.5).
20.08.2018р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про повернення на його картку (із зазначенням її номеру) коштів в розмірі 41 050 грн. (а.с.7).
Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором; сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства; зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію його укладення.
Приписами ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України (ч.1 ст.215 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Одночасно ч.2 ст.627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Приписами ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими; умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Законодавець визначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі, тощо (ч.3 ст.18) та зазначає одночасно, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (ч.4 ст.18).
Відповідно до ч.5 та ч.6 ст.18 згаданого Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним; у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.
За приписами ч.6 ст.19 згаданого Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
В п.7 постанову Пленуму ВСУ «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 №5судам розяснено, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними.
Суд знаходить такі положення спірного договору несправедливими, такими, що є невизначеними та порушують принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача позивача. Отже, положення спірного договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак ч.1 ст.203 ЦК України, а тому Договір підлягає визнанню недійсним.
Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Оскільки матеріалами справи підтверджений факт сплати позивачем на користь відповідача 40 000 грн. на виконання спірного договору, відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч.2 ст.141 ЦПК України у звязку із задоволенням позову судові витрати покладаються на відповідача, оскільки за подання даного позову позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 1536,80 грн. (768,40 грн. за вимогу немайнового характеру + 768,40 грн. за вимогу майнового характеру) підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ст.ст.203, 216, 509, 627, 635 ЦК України, керуючись ст.ст. 13, 19, 81, 137, 141, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0111 від 16 серпня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО-РИТМ».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-РИТМ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-РИТМ» на користь держави судовий збір в розмірі 1536 (однієї тисячі пятисот тридцяти шести) гривень 80 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-РИТМ» на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 1000 (одну тисячу) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1, м. Покровськ Донецької області, вулиця Прокофєва, будинок 33, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО-РИТМ», м. Дніпро, вулиця Дмитра Яворницького, будинок 60, офіс 512, .

Суддя Г.В. Назаренко