Ухвала

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 754/3571/16-ц

провадження № 61-14533св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду

м. Києва від 21 грудня 2016 року у складі судді Галась І. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Панченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та зустрічних позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 07 травня 2015 року між ним, як адвокатом, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4363/10, виданого Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, згідно рішення

від 25 листопада 2010 року № 209 та ОСОБА_3 було укладеного угоду про надання правової допомоги. Ним було виконано в повному обсязі та належним чином умови угоди, однак ОСОБА_3 було порушено зобов'язання щодо сплати йому додаткового гонорару. Пунктом 5.1 угоди встановлено, що адвокат приймає на себе зобов'язання з надання наступної правової допомоги: представляє інтереси клієнта в компетентному суді апеляційної інстанції у цивільній справі № 754/4353/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя.

На виконання зазначеного пункту ним було підготовлено апеляційну скаргу та заперечення на апеляційну скаргу у цивільній справі

№ 754/4353/14-ц (номер апеляційної інстанції 22-ц/796/8088/2015), представлено інтереси відповідача по цій справі у судових засіданнях в Апеляційному суді м. Києва.

Зазначав, що в суді першої інстанції він також був представником відповідача по цій справі. За результатами розгляду цивільної справи

№ 754/4353/14-ц Апеляційний суд м. Києва ухвалив рішення, яким залишив без змін рішення суду першої інстанції щодо визнання за відповідачем права приватної власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 3.1 цієї угоди в день отримання коштів та/або рухомого/нерухомого майна у справі за позовом ОСОБА_3 до

ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, клієнт сплачує адвокату додатковий гонорар в розмірі 10 % від присудженої на користь клієнта грошової суми та/або ринкової вартості рухомого/нерухомого майна. За відповідачем було зареєстровано на праві власності нерухоме майно, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,

1/2 частина земельної ділянки загальною площею 0,0984 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2; 1/2 частина нежитлових приміщень № 1, № 2, № 3 (групи приміщень № 15), загальною площею 38,9 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3; 1/2 частина нежитлових приміщень № 1, № 2 (групи приміщень № 11) - студія засмаги, загальною площею 39,8 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4

Також зазначав, що він звертався до суб'єкта оціночної діяльності із заявою про визначення ринкової вартості вказаного нерухомого майна та відповідно до розрахунків, наведених ним, загальний розмір гонорару, який

підлягає сплаті ОСОБА_3 на підставі пункту 3.1 вказаної угоди,

становить 148 833,45 грн.

Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_2 просив

суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти

у розмірі 148 833,45 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

03 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 під час представництва її інтересів у Апеляційному суді м. Києва не діяв на підставі угоди про надання правової допомоги від 07 травня 2015 року, а діяв згідно пункту 1 статті 42 ЦПК України як фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років та мала процесуальну дієздатність, згідно нотаріально посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_5 та зареєстрованої в реєстрі за № 1705 довіреності від 18 грудня 2013 року.

Зазначала, що саме на підставі вказаної довіреності ОСОБА_2 здійснював представництво її інтересів під час розгляду Деснянським районним судом м. Києва справи № 754/4353/14-ц. Виходячи зі змісту первісного позову, а також беручи до уваги наявність доказів того, що ОСОБА_2 до судів першої та апеляційної інстанції, замість витягу з угоди та ордеру про надання правової допомоги, надавав копію довіреності, то вважала, такі дії обманом її з боку відповідача щодо реального настання правових наслідків за угодою про надання правової допомоги у Апеляційному суді м. Києва у цивільній справі № 754/4353/14-ц.

Також вважала, що зазначена угода не відповідає вимоги Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки за замістом

статті 26 зазначеного закону та статті 14 Правил адвокатської етики, адвокатська діяльність здійснюється виключно на підставі договору про надання правової допомоги. Оскільки угода, як правочин за Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» сама по собі не передбачена, то відповідно на підставі статті 215 ЦК України та пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 грудня 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» може бути визнана недійсною.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_3 просила суд визнати недійсною угоду про надання правової допомоги від 07 травня 2015 року, укладену між нею та адвокатом ОСОБА_2

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернівці від 21 грудня

2016 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він здійснював представництво інтересів свого клієнта - ОСОБА_3 у цивільній справі № 2-20/2015 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, саме на підставі договору (угоди) про надання правової допомоги.

Разом з тим, з матеріалів цивільної справи № 2-20/2015 та апеляційної скарги, підписаної представником позивача на підставі довіреності, копія якої наявна в матеріалах справи, встановлено, що повноваження

ОСОБА_2 як представника посвідчувалися лише довіреністю

від 18 грудня 2013 року, без посилання на угоду про надання правової допомоги, тому позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості є необґрунтованими.

Оскільки, зміст угоди про надання правової допомоги не суперечить

вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому відповідно до статті 215 ЦК України, не підлягає визнанню незаконним.

При цьому зазначав, що вжита назва «угода» про надання правової допомоги, замість «договір», як стверджував позивач за зустрічним позовом, не є підставою для визнання вказаної угоди недійсною на підставі положень статті 215 ЦК України, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_6 відхилено.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернівці від 21 грудня

2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки

ОСОБА_7 не надав суду належних та допустимих доказів того, що він представляв інтереси ОСОБА_4 у цивільній справі про розподіл майна подружжя саме як адвокат, на підставі договору (угоди) про надання правової допомоги, тому, апеляційний суд, вважав, що правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Крім того, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що факт обману ОСОБА_3, який вплинув на її волевиявлення при укладенні угоди про надання правової допомоги від 07 травня 2015 року, з боку

ОСОБА_2 є недоведеним, а вказана угода була укладена з урахуванням волевиявлення ОСОБА_3, яка погодилась з її умовами, тому відсутні передбачені статтями 203, 215 ЦК України підстави для визнання вказаної угоди недійсною.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну № 754/3571/16-ц з Деснянського районного суду м. Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу за позовом

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною призначено до судового розгляду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 березня 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно ЦПК України сторони по справі можуть діяти через представників та осіб, які надають правову допомогу. Вважає, що це в свою чергу спростовує висновки суду апеляційної інстанції про те, що його у відповідності до статті 56 ЦПК України не було допущено до участі в розгляді справи про поділ майна подружжя як особу, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду.

При цьому зазначав, що ЦПК України передбачає 3 критерії, яким повинен відповідати представник: 1) представником може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, 2) має цивільну процесуальну дієздатність і 3) належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді.

Більше того, наведене чинне законодавство (стаття 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та стаття 42 ЦПК України) не встановлює для адвоката як представника додаткових вимог для підтвердження повноважень, а навпаки розширює, ніж це передбачено для фахівця в галузі права або фізичної особи, перелік документів, якими додатково адвокат може посвідчити повноваження. Водночас, повноваження адвоката як представника згідно цих статей закону можуть підтверджуватися лише довіреністю від фізичної особи.

Звертає увагу на те, що статями 526, 626, 627, 629, 903 ЦК України та статями 27, З0 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», на підставі яких він просив стягнути додатковий гонорар, не ставлять в залежність відповідного стягнення те, яким чином були посвідченні повноваження у цивільній справі, де він представляв інтереси відповідача. Також вважав, що це не є підставою, яка підлягає доказуванню, при стягненні додаткового гонорару в розумінні статті 10 ЦПК України.

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про те, що він не представляв інтереси відповідача як адвокат, а представляв його інтереси як фізична особа, та не має права на стягнення додаткового гонорару, спростовується вищезазначеним.

Заперечення на касаційну скаргу

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ представником ОСОБА_3

ОСОБА_6, що оскаржувані ОСОБА_2 судові рішення в частині відмови йому у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів, є такими, що ухвалені на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому не підлягають скасуванню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 07 травня 2015 року між адвокатом ОСОБА_2, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4363/10, виданого Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури згідно рішення від 25 листопада

2010 року № 209, та фізичною особою ОСОБА_3, в подальшому клієнт, було укладено угоду про надання правової допомоги, відповідно до пункту 1.1 якої клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов'язання надавати правову допомогу з погоджених правових питань та у погоджених обсягах згідно з розділом 5 цієї угоди. Клієнт зобов'язується прийняти надану правову допомогу та оплатити гонорар за її надання на умовах та в порядку, який визначений цією угодою. Початок належного виконання адвокатом своїх зобов'язань згідно пункту 1.1 цієї угоди здійснюється з моменту її підписання.

Згідно пункту 5.1 угоди адвокат приймає на себе зобов'язання з надання наступної правової допомоги: представляє інтереси клієнта в компетентному суді апеляційної інстанції у цивільній справі

№ 754/4353/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя.

Згідно пункту 3.1 угоди за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у наступному розмірі та у такі строки: в день підписання цієї угоди клієнт сплачує гонорар адвокату в розмірі 4 000,00 грн; в день отримання коштів та/або рухомого/нерухомого майна у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, клієнт сплачує адвокату додатковий гонорар в розмірі 10 % від присудженої на користь клієнта грошової суми та/або ринкової вартості рухомого/нерухомого майна.

Також встановлено, що згідно матеріалів справи № 754/4353/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, ОСОБА_2 було підготовлено апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року. Зазначена апеляційна скарга підписана представником позивача ОСОБА_2 та вказано, що копія довіреності наявна в матеріалах справи.

До апеляційного суду було також подано заперечення на апеляційну скаргу по справі № 754/4353/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, які були підписані позивачем ОСОБА_3

Відповідно до довіреності від 18 грудня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 1705 ОСОБА_3, в силу досягнення попередньої усної домовленості та на підставі попереднього усного договору з представниками, цією довіреністю надала повноваження

ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які діють окремо один від одного, бути її представниками перед фізичними та юридичними особами, зокрема в судах України, включаючи стадії апеляційного і касаційного провадження та виконання рішень, перегляду рішення, ухвали, постанови.

Будь-якої вказівки на те, що зазначена довіреність була видана на виконання умов угоди про надання правової дороги, довіреність не містить. Крім того довіреність була видана в 2013 році, тобто більш ніж за рік до укладення угоди.

Згідно матеріалів цивільної справи № 2-20/2015 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, в матеріалах справи міститься копія довіреності від 18 грудня 2013 року, що підтверджує повноваження

ОСОБА_2 як представника ОСОБА_3 Інший документів, а саме договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та ордеру на надання правової допомоги, матеріали вказаної цивільної справи не містять.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року апеляційні скарги представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволені частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до

ОСОБА_4 про стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову щодо стягнення судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір

у розмірі 1 305,00 грн та витрати на проведення судової оціночно-будівельної експертизи в розмірі 2 214,00 грн.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 08 жовтня 2015 року.

Згідно звіту про оцінку майна, здійсненого оцінювачем товариства з обмеженою відповідальністю « АКР-КОНСАЛТ» Черурним С. А. 22 лютого 2016 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 902 176,92 грн. Відповідно, ринкова вартість1/2 частини вказаної квартири становить 451 088, 46 грн.

01 березня 2016 року адвокат ОСОБА_2 склав акт часткового приймання-передачі правової допомоги до угоди про надання правової допомоги

від 07 травня 2015 року і в цей же день направив його ОСОБА_3 для підписання. Відповідно до вказаного акта загальна вартість наданої правової допомоги адвоката за цим актом складає 45 108,85 грн. Вказаний акт ОСОБА_3 не підписаний.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року передано на розгляд об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 161/11180/13-ц (провадження № 61-13978св18) за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_14 про виселення та відшкодування збитків за касаційною скаргою ОСОБА_14 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 21 січня 2016 року, у подібних правовідносинах.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 754/3571/16-ц до закінчення розгляду об'єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи

№ 161/11180/13-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку об'єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № № 161/11180/13-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В.Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк