Справа № 128/1616/18
Провадження № 22-ц/801/1572/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуСправа № 128/1616/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 . ОСОБА_4 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного акціонерного товариства «Українська Транспортна Страхова Компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвалою суду від 19.11.2018 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено приватне акціонерне товариство «Українська Транспортна Страхова Компанія» (ПРАТ «УТСК»).

Позовна заява мотивована тим, що 28.12.2017 року, близько 08 год. 00 хв., в с. Бохоники, АДРЕСА_1 В, Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ - 2121», д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком зміни напрямку руху, не впевнився в безпеці свого маневру і що це не створить перешкоди іншим учасникам руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортного засобу.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2018 року, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто, ДТП сталася з його вини.

Автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , належить позивачу на право особистої власності.

Внаслідок ДТП позивачу, відповідно до висновку експертного дослідження, завдано матеріальної шкоди на суму 32698 грн. 98 коп.

На момент ДТП вказаний автомобіль був застрахований в ПрАТ «АСК «Інго Україна»» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та позивачу було виплачено 3996 грн. 95 коп., як відшкодування заподіяної шкоди у разі настання страхового випадку.

Отже, різниця між заподіяною матеріальною шкодою та виплаченою сумою страхового відшкодування складає 31702 грн. 03 коп.

За проведення автотоварознавчого дослідження позивач витратив 1100 грн.

Таким чином, заподіяна позивачу з вини відповідача матеріальна шкода становить 32802 грн. 03 коп.

Крім матеріальної шкоди, позивачу також заподіяні фізичні і моральні страждання, які сталися через те, що в результаті грубих порушень ПДР відповідачем, автомобілю завдано значної шкоди, в результаті ДТП позивач також пережив глибокий психологічний стрес, через що у нього сталися головні і сердечні болі, втрата душевного спокою, погіршення сну і здоров`я в цілому, а це у свою чергу вплинуло на реалізацію його намірів та ділових стосунків.

Також, у нього порушились нормальні життєві зв`язки через неможливість використання транспортного засобу тривалий час, продовження активного громадського життя з оточуючими людьми, в тому числі і родичами. Позивачу у зв`язку з ДТП довелося витратити чимало власного часу на відвідування різних інстанцій, проведення експертного дослідження; з дня ДТП по даний час сплинуло більше, ніж 6 місяців, а шкода так і не відшкодована.

Розмір моральної шкоди складає 5000 грн., позивач вважає, що відшкодувати її на його користь повинен саме відповідач, з вини якого і сталася ДТП.

Добровільно відшкодувати заподіяну шкоду відповідач категорично відмовляється.

За наведених обставин позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 32802 грн. 03 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32802 грн. 03 коп. заподіяної матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 травня 2019 року в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити повністю.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначено статтею 367 ЦПК України. Зокрема, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2018 року, яка постановою апеляційного суду Вінницької області від 05.03.2018 року залишена без змін, 28.12.2017 року, близько 08 год. 00 хв., в с. Бохоники, АДРЕСА_1 , Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ - 2121», д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком зміни напрямку руху, не впевнився в безпеці свого маневру і що це не створить перешкоди іншим учасникам руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Вказаною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень на користь держави (а.с. 6 - 8).

Автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , належить позивачу на праві власності (а.с. 9).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 176Е-03/18, складеного 24.03.2018 року, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження під час ДТП, в цінах станом на час виконання даного дослідження, складає 32698 грн. 98 коп. (а.с. 10 - 29); за проведення та виготовлення звіту позивачем сплачено 1100 грн. 00 коп.

На момент ДТП автомобіль позивача був застрахований в ПрАТ «АСК «Інго Україна»», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів позивачу було виплачено 3996 грн. 95 коп., як відшкодування заподіяної шкоди у разі настання страхового випадку (а.с. 48 57, 76).

На момент скоєння ДТП цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована ПРАТ «УТСК» (а.с. 68).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Задовольняючи частково вимоги про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, а також права позивача самостійно обрати спосіб захисту порушеного права, зокрема пред`явити вимоги про відшкодування шкоди безпосередньо до заподіювача шкоди чи до страхової компанії, з якою водієм забезпеченого транспортного засобу укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, районний суд не надав належної правової оцінки наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/1985720, відповідно до якого цивільно-правова відповідальність володільця марки «ВАЗ - 2121», д.н.з. НОМЕР_1 , на дату настання ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18.

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності особи, якою завдано шкоду, обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди з ОСОБА_2 до вирішення питання про наявність підстав для відшкодування заподіяної шкоди за рахунок страховика, є передчасним.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 травня 2019 року скасуванню в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, судовий збір, понесений скаржником, підлягає стягненню з ОСОБА_1 в розмірі 1152,60 грн.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 травня 2019 року скасувати в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного акціонерного товариства «Українська Транспортна Страхова Компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

В решті залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1152,60 судового збору сплаченого останнім за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко