Справа № 357/2150/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

14 травня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Сливка І. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква, в залі суду № 5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 03.12.2017 року вона позичили відповідачу кошти в сумі 16 000 доларів США, про що відповідачем було складено власноручно розписку, згідно якої вона зобов`язувалася повернути борг до 02.12.2018 року , сплатити відсотки в розмірі 1920 доларів США, але кошти так і не повернула. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь вказану суму боргу з нарахованими відсотками, 3 % річних нараховані з 02.01.2018 року, відсотки, які нараховані на відсотки, 3 % річних за користування чужими грошовими коштами, що в цілому становить 21 187,90 дол. США.

Представником позивача в судовому засіданні підтримано позов.

Відповідач до суду не з`явилася, про час розгляду справи була повідомлена належним чином за адресою реєстрації її місця проживання, причини неявки суду невідомі, відзиву, клопотань, чи заяви щодо розгляду справи без участі відповідача до суду не надходило, а тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі ст. 280 ЦПК України, за згодою представника позивача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 03.12.2017 року року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 16 000 доларів США та зобов`язувалася повернути дану суму до 02.12.2018 року, що стверджується розпискою позичальника в матеріалах справи.

Також, вказана розписка містить умову, що позичальник сплачує за користування коштами позивачу відсотки у визначеній сумі 1920 доларів США станом на 01.01.2018 року.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Вказана вище розписка містить всі необхідні умови договору позики, а саме: сторони зобов`язання, суму позики, розмір процентів та період за який вони нараховані, строк виконання зобов`язання, підпис позичальника.

Крім того, ця розписка є одночасно документом, який посвідчує факт передання позикодавцем визначеної суми коштів.

Отже, надана позивачем розписка підтверджує той факт, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними було укладено.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.

Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

В судовому засіданні встановлено, що позичальником не було повернуто позику, не сплачено відсотки. Суду не надано доказів зворотного, тоді як за ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивачем надано належні докази на обґрунтування його позовних вимог: розписку позичальника, відповідачем умови договору не виконані, а тому з відповідача належить стягнути на користь позивача борг за договором позики в сумі 16 000 доларів США та відсотки за користування коштами, які сторони визначили в сталій сумі 1920 доларів США, станом на 01.01.2018р.

Крім того, позивач, також, просила суд стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами, починаючи з 02.01.2018 року обраховані на рівні облікової ставки НБУ в сумі 3065,42 дол. США відповідно до ст.1048 ЦК України. Тобто, в цілому позивач визначив розмір відсотків - 4985,42 долари США.

Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача 3 % річних від суми боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За положеннями ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З наведеної норми слідує, що, лише, при відсутності в договорі позики домовленості сторін про виплату процентів , то їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. В даному випадку, сторони договору позики погодили, що проценти за користування позикою становлять сталу суму 1920 доларів США, а тому обраховувати відсотки проценти на рівні облікової ставки НБУ не має підстав.

Проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховним Судом України проведено Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, де вказується, зокрема, на те, що беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох процентів річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК.

Отже, суд вважає, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 16 000 дол. США - основний борг, 1920 дол. США відсотки, що передбачені договором позики, та в зв`язку з простроченням ОСОБА_2 виконання грошового зобов`язання, позивач правомірно вимагає стягнення боргу з урахуванням 3 % річних з 03.12.2018 року від простроченої суми 16000 дол. США, але не від всієї суми боргу разом з відсотками 1920 доларів, оскільки відсотки на відсотки не нараховуються.

Відповідно до листа ВСУ від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст.625 ЦК України в цивільному судочинстві», три відсотки річних на суму заборгованості зі сплати процентів, передбачених кредитним договором не нараховуються.

За ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такий правий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такий висновок слідує з вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 16 000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 03 грудня 2018 року до дня ухвалення судового рішення, що становить 163 дні, помножені на 3, поділені на 100 та поділені на 365 (днів у році).

Тобто, 16 000,00 доларів США х 163 дні х 3 : 100 : 365 = 214,35 доларів США.

Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 16 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається.

Отже, з урахуванням вище викладеного, на користь позивача належить стягнути з відповідача основний борг в сумі 16000 дол. США, відсотки передбачені договором - 1920 доларів, 3 % річних з простроченої суми, з 03.12.2018 року по 14.05.2019 року за 163 дні - 214,35 доларів США, всього, підлягає стягненню : 18 134, 35 доларів США.

На підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 5760,12 грн.

Враховуючи все вищенаведене та керуючись ст. ст. 509, 524, 526, 533, 536, 552, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 158, 258- 265, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 16000 доларів США, 1920 доларів США - відсотки за користування коштами станом на 02.01.2018 року та 214 доларів 35 центів США - 3 % річних за користування коштами з 03.12.2018 року по 14.05.2019 року за 163 дні, всього підлягає стягненню : 18134 доларів 35 центів ( вісімнадцять тисяч сто тридцять чотири долари тридцять п`ять центів США ).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 5760,12 грн. (п`ять тисяч сімсот шістдесят гривень дванадцять копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Киїського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд -якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.05.2019 року.

СуддяО. Я. Ярмола