ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3122/18 Головуючий суддя І інстанції Поліщук Т.В.
Провадження № 22-ц/818/2138/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Поліщук Т.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі по 3000,00 грн. на кожну дитину.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 08.11.2003 у відділі реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м. Харкова зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу вони мають спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, різні погляди на життя, через що між ними часто виникають сварки. Спільне життя та збереження сім'ї неможливо та суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей. Позивач також зазначила, що неповнолітні дитини проживають разом з нею, та її заробітку недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення утримання дітей. Відповідач інших осіб, яких він зобов'язаний утримувати, не має, зареєстрований, як фізична особа-підприємець, має нерегулярний, мінливий дохід.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позову відмовити через ненадання позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, зазначивши, що розмір аліментів не може перевищувати 50% від його доходу (а. с. 25-26).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2018 сторонам судом надавався строк для примирення строком на два місяці (а. с. 31).

Відповідач 14.09.2018 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому містяться заперечення проти позову, та відповідач зазначив, що його дохід за друге півріччя 2018 становить 24000,00 грн., тобто місячний дохід становить 4000,00 грн., він не заперечує проти сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, оскільки має також забезпечувати себе, крім того, він добровільно продовжує надавати дітям матеріальну допомогу, купує одяг, продукти харчування, поповнює мобільні рахунки, сплачує за спортивну секцію дзюдо. Відповідач також сплачує заборгованість за кредитами, які отримані позивачем.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначивши, що розмір аліментів у сумі 1000,00 грн. на кожну дитину є надто низьким для забезпечення дітей всім необхідним для життя та нормального розвитку, надала суду письмові пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві та письмових поясненнях.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечував, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей визнав частково, погодився сплачувати на утримання неповнолітніх дітей по 1000,00 грн. щомісячно, посилаючись на те, що не спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Шлюб, зареєстрований 08.11.2003 у відділі реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції міста Харкова за актовим записом № 1403 між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, - розірвано.

Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_4 прізвище - ОСОБА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 ІНН НОМЕР_1, фізичної особи - підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі по 2000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину, з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 21 березня 2018 року, і до досягнення неповнолітніми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 повноліття, на користь матері дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 ІНН НОМЕР_1, фізичної особи - підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 ІНН НОМЕР_1, фізичної особи - підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру аліментів та стягнути з нього аліменти на утримання дітей у розмірі по 1000 грн. на одну дитину на місяць. Стягнути з позивача на його користь сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказано, що судом неповно було з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Послався на те, що судом безпідставно було зазначено у рішенні, що надані відповідачем фіскальні чеки не містили зазначення призначення платежу «аліменти», оскільки такі відмітки містять чеки Укрпошти. Вказав, що згідно податкової декларації його місячний дохід становить 4000 грн., що свідчить про те, що він не має можливості сплачувати по 2000 грн. на місяць аліментів на утримання дітей. Зазначив, що не заперечує проти стягнення аліментів по 1000 грн. на кожну дитину щомісяця.

ОСОБА_4 суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить останню залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Обґрунтовуючи відзив, зазначила, що судом було всебічно досліджено та встановлено дійсні обставини справи, надано належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам. Послалась на те, що рівень доходу відповідача залежить виключно від нього, що випливає з його статусу фізичної особи-підприємця, а також того факту, що він не має на утриманні інших осіб. Послалась на роз'яснення Міністерства юстиції України від 14.01.2011 «Статус фізичної особи-підприємця: проблеми застосування законодавства».

Вказала, що відповідач в добровільному порядку сплачував кошти, про які зазначає як про аліменти, лише протягом чотирьох місяців з травня по серпень 2018 року після того, як дізнався про пред'явлення позову до суду. Послалась на те, що сплачена відповідачем сума таких платежів не є достатньою для утримання двох дітей.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 та її представника адвоката Троценко О.В., перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції оскаржене лише в частині визначення розміру аліментів, то воно підлягає перегляду апеляційним судом лише в цій частині, за правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду про розірвання шлюбу не переглядається.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якоюсуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.11.2003 у відділі реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 1403 зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище ОСОБА_3.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4

Сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, обидва бажають розірвати шлюб, у наданий судом строк примирення не досягли.

Як встановлено у судовому засіданні, і не заперечується сторонами у справі, неповнолітні діти проживають разом з матір'ю - позивачем у справі, відповідач є фізичною особою - підприємцем, інші особи, яких він зобов'язаний утримувати, в нього відсутні, зареєстрованого за відповідачем на праві власності нерухомого майна немає.

Прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить: з 01.01.2018 по 30.06.2018 - 1860,00 грн.; з 01.07.2018 по 30.11.2018 - 1944,00 грн.; з 01.12.2018 по 31.12.2018 - 2027,00 грн.; з 01.01.2019 по 30.06.2019 - 2027, 00 грн.; з 01.07.2019 по 30.11.2019 - 2118,00 грн., з 01.12.2019 по 31.12.2019 - 2218,00 грн.

На підтвердження своєї неспроможності сплачувати аліменти у розмірі по 3000,00 грн. на кожну дитину відповідач надав податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за друге півріччя 2018 року, відповідно до якої, розмір його доходу за шість місяців становив 24000,00 грн.

Відповідач також надав до суду першої інстанції касові чеки про перерахування позивачу поштовими переказами аліментів, а також - касові чеки про придбання для дітей таких продуктів харчування, як морозиво, сік, вода, піца, солодощі (а.с. 38).

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх дітей, необхідним буде встановлення розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, у сумі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, що відповідає розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Суд не взяв до уваги надані відповідачем докази на підтвердження ним сплати на користь позивача аліментів поштовими грошовим переказами, з посиланням на те, що у наданих квитанціях не зазначено призначення платежу, крім того, витрати відповідача на придбання морозива, соку, води, піци, солодощів не може свідчити про утримання ним неповнолітніх дітей. Інші надані відповідачем докази не стосуються предмету спору.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З огляду на законодавчо закріплений обов'язок батьків утримувати свою дитину, обґрунтованим є висновок суду про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей.

Що стосується розміру та способу стягнення вказаних платежів суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Так, позивачем було обрано спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання повинний доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов'язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов'язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.

У пункті 6 Роз'яснень Міністерства юстиції України від 14.01.2011 «Статус фізичної особи-підприємця: проблеми застосування законодавства» зазначено, що статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач є фізичною особо-підприємцем, та на власний розсуд визначає специфіку та обсяг своєї підприємницької діяльності.

На обґрунтування доводів скарги до суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 було надано для огляду в судовому засіданні фіскальні касові чеки та квитанції на підтвердження несення витрат з утримання дітей.

Так, відповідачем було здійснено наступні витрати: 873 грн. 06.12.2018 на придбання зимнього одягу старшому сину, 473 грн. 27.10.2018 на придбання медикаментів, 230 грн. 18.11.2018 та 175 грн. 17.11.2018 на похід до піцерії з дітьми, 119,74 грн. 18.11.2018 витрати у супермаркеті з дітьми, 570 грн. 09.12.2018 оренда ігрової кімнати на день народження старшого сина, 2040 грн. 24.11.2018 грошовий переказ із призначенням платежу «Аліменти», 190 грн. на витрати на день народження дитини, 150 грн. 02.02.2019 на поповнення рахунку мобільного телефону дитини, 1016 грн. 07.11.2019 на зимнє взуття для дитини, 199 грн. на дозвілля з дітьми, 141,6 грн. витрати у супермаркеті з дітьми, 818 грн. 06.12.2018 на придбання зимньої куртки дитині, 242,79 грн. 07.11.2018 витрати у супермаркеті з дітьми, 40 грн. 24.11.2018 поповнення рахунку мобільного телефону дитини, 44,90 грн. 19.11.2018 на придбання медикаментів дітям, 673,60 грн. 10.11.2018 придбання зимньої куртки дитині, 30 грн. і 64 грн. 16.09.2018 на похід до піцерії з дітьми, 162 грн. 24.11.2018 на витрати у супермаркеті з дітьми, 210,35 грн. та 24 грн. 19.11.2018 на медикаменти старшому сину, 4700 грн. 22.09.2018 на придбання мобільного телефону старшому сину, 228 грн. 16.09.2018 та 503 грн. 24.12.2018 на похід до піцерії з дітьми, 489 грн. 16.09.2018 на придбання туфель старшому сину, 700,50 грн. 23.09.2018 на придбання зимньої куртки молодшому сину, 226,53 грн. 10.11.2018 на придбання карти пам'яті для мобільного телефону молодшому сину, 202,50 грн. 08.12.2018 на витрати у супермаркеті з дітьми.20146,16 - 4907 грн. 26.10.2018 на погашення кредиту, який було отримано позивачем 15536,51 грн.

З оглянутих документів, а також - копії квитанції про поштовий переказ на адресу позивача 1000 грн. аліментів у вересні 2018 (а.с. 38), проти яких позивач та її представник не заперечували, вбачається, що добровільні витрати батька на дітей були здійснені у період з вересня по грудень 2018 року на загальну суму 16536,51 та відображають фінансові можливості відповідача добровільно здійснювати вказані витрати на двох дітей в середньому щомісяця 4134,12 грн. Вказані витрати відповідають розміру аліментів, встановленому за рішенням суду, що свідчить про фінансову спроможність відповідача ОСОБА_3 їх сплачувати.

З огляду на викладене, оскільки ці надані відповідачем докази більш повно свідчать про реальний рівень фінансових можливостей відповідача здійснювати витрати на своїх дітей, колегія суддів відхиляє з посиланням на вказану довідку про його офіційний дохід за півроку доводи скарги відповідача про те, що він не спроможний сплачувати аліменти у призначеному судом розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісяця.

Колегія суддів також враховує норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03.07.2018.

Так, п.п. 3 п. 3 вказаного Закону постановлено у статті 182 СК України:

пункт 3-1 частини першої викласти в такій редакції:

«3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав»;

у частині другій:

абзац другий після слова «Мінімальний» доповнити словом «гарантований»;

доповнити абзацом третім такого змісту:

«Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів»;

доповнити частиною третьою такого змісту:

«3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати».

Таким чином, законодавчо було розмежовано поняття мінімального гарантованого - не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та мінімального рекомендованого розміру аліментів - розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» зі змінами розмір прожиткового мінімуму на дитину у віці від 6 до 18 років з 01.01.2019 по 30.06.2019 визначено у сумі 2027 грн.

Так, районним судом було присуджено розмір аліментів на дитину, що є більшим мінімального гарантованого, але меншим мінімального рекомендованого, що відповідає інтересам дітей та не становить надмірного фінансового тягаря для платника аліментів, що було підтверджено у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.