Єдиний унікальний номер 225/3179/18 Номер провадження 22-ц/804/1274/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Соломахи Л.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.,

представника позивача ТОВ «ФК «Прайм Альянс» Крисевич В.П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засі-дань № 3 цивільну справу № 225/3179/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Прайм Альянс», до ОСОБА_1 про стяг-нення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26 лютого 2019 року у складі судді Мигалевич В.В., -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дові-ра та Гарантія» ( далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 84 642 грн. 26 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладе-но Кредитний договір № R9В від 23 серпня 2012 року у відповідності до якого відповідач отримала кредит в сумі 72 810 гривень зі строком повернення кредитних коштів до 23 серпня 2017 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 17,29% річних.

Виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором забезпечується заставою транспортного засобу автомобіля марки Gelly, модель МК 1.5L, тип легковий седан, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що на-лежить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 22 серпня 2012 року.

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого, позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним догово-ром.

22 червня 2015 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено до-говір відступлення прав вимоги за договорами застави № 220615зп.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним дого-вором, утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 84 642 грн. 26 коп. яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 50 558 грн. 25 коп.; заборгованості по відсоткам в розмірі 7 691 грн. 33 коп.; індексу інфляції та 3% річних у розмірі 26 392 грн. 68 коп. (а.с. 2-3 т. 1).

Під час розгляду справи представником позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було уто-чнено позовні вимоги та зазначено, що у період з 22 червня 2015 року по 21 червня 2018 року за відповідачем мається заборгованість за кредитним договором у розмірі 57 334 грн. 18 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 39 456 грн. 39 коп., а також індексу інфляції та 3% річних у сумі 17 877 грн. 79 коп. за період з 22.06.2015 року по 21.06.2018 року. Просив ухва-лити рішення, яким стягнути заборгованість у вказаному розмірі (а.с. 33-35 т. 2).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 26 лютого 2019 року заявлені позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Вирішено питання про відшкодування судового збору (а.с. 61-70 т. 2).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення умов договору та норм закону відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 57 334 грн. 18 коп., з яких: 39 456 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом; 3 551 грн. 00 коп. - 3% річних від простроченої суми; 14 326 грн. 79 коп. - інфляційне збільшення за час прострочення. Суд дійшов висновку, що борж-ник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідач ОСОБА_1 не проводила погашення кре-дитної заборгованості ні ПАТ «ВТБ Банк», ні ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Крім того, суд дій-шов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитним догово-ром з урахуванням нарахованих відсотків, а також стягнення інфляційних витрат та трьох процен-тів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавст-вом та є цілком обґрунтованими. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної дав-ності суд дійшов висновку, що строк позовної давності не сплинув, а дотриманий позивачем при зверненні до суду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну ска-ргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ска-сувати рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26 лютого 2019 року та ухва-лити нове рішення, яким стягнути з неї на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № R9В від 23 серпня 2012 року у розмірі 38 456 грн. 39 коп. та судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку скаржника суд першої інстанції відступив від дотримання норм закону в частині стягнення з неї сум за прострочення виконання зо-бов`язання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, що за період з червня 2015 року по тра-вень 2018 року становить 17 877 грн. 79 коп. Відповідно до умов кредитного договору кінцевий термін виконання її зобов`язання, тобто повернення кредиту, встановлено 23 серпня 2017 року. На думку скаржника тільки після 23 серпня 2017 року вона вважається особою, що прострочила виконання грошового зобов`язання та лише до періоду який наступає після цієї дати можливо застосувати санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, тобто з 23 серпня 2017 року по 21 червня 2018 року (день подання позовної заяви). Погоджуючись з тим, що суд переконливо обґрунтував стягнення з відповідача суми основного боргу за кредитом 39 456 грн. 39 коп., ОСОБА_1 зазначає, що за її підрахунком 3% річних складає 979 грн., індекс інфляції - 3 819 грн. 36 коп. та підсумовує, що її загальна заборгованість становить 44 254 грн. 75 коп. (борг за кредитом 39 456 грн. 39 коп. + 3% у розмірі - 979 грн. + індекс інфляції у розмірі - 3 819 грн. 36 коп.).

Крім того, відповідач зазначає, що нею та її представником зверталась увага суду на поло-ження ст. 517 ЦК України, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні та на ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був попереджений письмово про заміну кредитора у зо-бов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Просили ці положення застосувати як до основного боргу так і до сум стягнутих за ст. 625 ЦК України, тобто відмовити у задоволенні позову повністю (а.с. 103-107 т. 2).

Позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» рішення суду в апеляційному порядку не оскаржи-ло.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апе-ляційного суду від 29.03.2019 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Мальований Ю.М., судді Агєєв О.В., Соломаха Л.І. (а.с. 111).

01 квітня 2019 року ухвалою Донецького апеляційного суду залучено до участі у справі у якості правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Довіра та гарантія» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансову компанію «Прайм Альянс» (далі - ТОВ «ФК «Прайм Альянс») на підставі договору факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року (а.с.75-80, 113-115 т. 2).

Представником позивача ТОВ «ФК «Прайм Альянс» Крисевич В.П. надано письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в якому погоджуючись з висновками суду першої інстанції, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги, представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 122-123).

У судовому засіданні апеляційного суду 22 травня 2019 року представник позивача - ТОВ «ФК «Прайм Альянс» Крисевич В.П. брала участь у режимі відеоконференції через Святошинсь-кий районний суд м. Києва, підтримала доводи, викладені у відзиві, наданому на апеляційну скар-гу відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 ., яка підтримала апеляційну скар-гу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 - ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № R9В від 23 серпня 2012 року у ві-дповідності до якого остання отримала кредит в сумі 72 810 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 23 серпня 2017 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 17,29% річних (а.с. 5 - 10 т. 1).

Відповідно до меморіального ордеру № 38376 від 23 серпня 2012 року ОСОБА_1 отримала від ПАТ «ВТБ Банк» грошові кошти у розмірі 72 810 грн. 00 коп. призначення платежу: надання кредиту згідно з кредитним договором R9В (а.с.11 т. 1).

Відповідно до п. 3.8 Кредитного договору, виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором забезпечується заставою транспортного засобу: автомобіль марки Gelly, модель МК 1.5L, тип легковий сєдан, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцт-ва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ВРЕР №1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 22 серпня 2012 року.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Судом першої інстанції вірно визначено, що у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем 07 лютого 2019 року, заборго-ваність за договором укладеним з відповідачем станом на 21 червня 2018 року становить 57 334 грн. 18 коп., з яких: 39 456 грн. 39 коп. заборгованість за кредитом, 3551 грн.00 коп. 3% річних від простроченої суми за період з 22 червня 2015 року по 21 червня 2018 року та інфляційне збі-льшення у розмірі 14 326 грн. 79 коп. за той же період (а.с. 34 т.2).

Згідно п. 4.10. Кредитного Договору, за наявності прострочення виконання зобов`язань Позичальником (Відповідачем) за Договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце) у т.ч. від-шкодування витрат та збитків Банку, пов`язаних з неналежним виконанням Позичальником умов цього Договору.

22 червня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено дого-вір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до п. 2.1. якого, Первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за відступ-лення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та строки, вста-новлені цим договором (а.с.77-79, 102 т. 1).

З Акту приймання-передачі Документації до Договору про відступлення права вимоги за фі-нансовими кредитами № 220615нв від 22 червня 2015 року убачається, що на виконання п. 5.2 ви-щезазначеного договору укладеного між новим кредитором та первісним кредитором, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв кредитну справу № R9В від 23 серпня 2012 року ОСОБА_1 (а.с.83-166, 102 т. 1).

З матеріалів справи вбачається і відповідач ОСОБА_1 підтверджує факт наявності кре-дитної заборгованості перед первісним кредитором - ПАТ «ВТБ Банк».

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторо-на (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповід-но до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути заміне-ний іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зо-бов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встанов-лено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово по-відомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України визначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`я-занні.

З огляду на вказані норми права, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Таким чином, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що внаслідок неотримання нею повідомлення про заміну кредитора вона не має зобов`язань по сплаті заборгованості за кре-дитним договором безпідставні та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки матеріалами справи встановлено, що погашення заборгованості первісному кредиторові після передачі прав вимоги відповідач також належним чином не проводила, що підтвердила у судовому засіданні апеляційного суду.

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві по-зику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позовні вимоги в частині заборгованості по кредиту у розмірі 39 456 грн. судом першої ін-станції задоволено у повному обсязі, відповідачем визнаються та в цій частині рішення не оскар-жується.

Іншим доводом апеляційної скарги є незгода з рішенням суду першої інстанції в частині стя-гнення з відповідача сум за прострочення виконання зобов`язання з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за період з червня 2015 року по травень 2018 року, оскільки, на думку ОСОБА_1 , лише після закінчення дії кредитного договору 23 серпня 2017 року вона може вважатися особою, що прострочила виконання грошового зобов`язання і тільки до періоду, який настав після дати закінчення кредитного договору можливо застосовувати санкції ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд частково погоджується з цим доводом апеляційної скарги.

Згідно ст. 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених зміс-том зобов`язання є порушенням позичальником своїх зобов`язань.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання гро-шового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням вста-новленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроче-ної суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Своїм рішенням у справі від 10 квітня 2018 року № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими коштами».

Перший термін означає одержання боржником можливості правомірно не сплачувати креди-тору борг протягом певного часу, друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Велика Палата дійшла виснов-ку, що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України у правовідносинах, що виникають з договору).

Враховуючи наведене, важливим у застосуванні вказаних вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто наступає простро-чення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливим є нарахування процентів у якості плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Пунктом 4.6 Кредитного договору № R9В від 23 серпня 2012 року передбачено, що повернення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно згідно з графіком і від-повідно до п. 3.2 договору позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі до 23.08.2017 року.

Із пункту 4.18 цього договору вбачається, що сторони домовилися, що графік не є не-від`ємною частиною цього договору (а.с.6 (зворот) т. 1).

Звертаючись з позовом до суду, позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до матеріалів позову не залучив графік погашення спірного кредиту, а також не надав розрахунку заборгованості по кредитному договору з урахуванням трьох процентів річних та з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, виходячи з щомісячного порушення зобов`язання щодо погашення кредиту. У позові не наведено даних про щомісячні порушення відповідача щодо по-гашення кредиту. За таких обставин апеляційний суд вважає, що відповідач користується чужими коштами неправомірно, починаючи з 24.08.2017 року, оскільки строк виконання зобов`язання що-до повного погашення кредиту сплинув 23.08.2017 року.

Натомість, уточнивши позовні вимоги під час розгляду справи, позивач зазначив суму заборгованості у розмірі 39 456 грн. 39 коп., на яку просив зробити нарахування у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України починаючи з 22 червня 2015 року, тобто з моменту набуття прав нового кредитора.

За таких обставин апеляційний суд вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних у сумі 3551 грн. та стягнення боргу з урахуванням індексі інфляції у розмірі 14 326 грн. 79 коп. за період з 22.06.2015 року по 23.08.2017 року вважає не доведеними та такими, що не ґрунтуються на зако-ні.

Разом з тим, Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладена правова позиція, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, апеляційний суд ухвалює розрахувати три проценти річних та інфля-ційні втрати виходячи із кредитної заборгованості у розмірі 39 456 грн. 39 коп. за період з 24.08.2017 року (тобто з наступного дня після спливу визначеного договором строку кредитуван-ня) по 21.06.2018 року (в межах заявлених вимог).

За вказаний період три проценти річних на суму заборгованості 39 456 грн. 39 коп. станов-лять 982 грн. 62 коп., інфляційні втрати - 3862 грн. 68 коп. (індекс інфляції склав 1,098).

Відповідно до п. 3 п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рі-шення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розг-ляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 57 334 грн. 18 коп., позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1762 грн.

Позов задоволено на суму 44 301 грн. 30 коп., з огляду на що відповідач має відшкодувати позивачу сплачені судові витрати у розмірі 1361 грн. 47 коп. (1762 - (44301,30 х 1762) : 57334,18).

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення трьох процентів річних та інфля-ційних втрат на загальну суму 17 877 грн. 79 коп., відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2643 грн.

Апеляційна скарга частково задоволена, з відповідача стягнуто три проценти річних та ін-фляційних втрат на загальну суму 4845 грн. 30 коп., з огляду на що з позивача на користь відпові-дача підлягає стягненню на відшкодування судового збору 1926 грн. 69 коп. (2643 (4845,30 х 2643) : 17877,79).

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог передбачена можливість зобов`язання сторони, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

З урахуванням наведеного з ТОВ «Фінансова Компанія «Прайм Альянс» на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню різниця у понесених судових витратах по сплаті судового збору 565 грн. 22 коп. (1926,69 1361,47).

Ціна позову у цій справі складає 57 334 грн. 18 коп., що не перевищує ста розмірів прожит-кового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п/п 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, виходячи з чого апеляційний суд вважає, що постанова суду апеляційної інстанції оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26 лютого 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , мешкає за адресою : АДРЕСА_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Прайм Альянс» (Код , юридична ад-реса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 77) заборгованість за кредитним договором: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 39 456 грн. 39 коп., три проценти річних за період з 24.08.2017 року по 21.06.2018 року у розмірі 982 грн. 62 коп. та інфляційні втрати за період з 24.08.2017 року по 21.06.2018 року у розмірі 3862 грн. 68 коп., всього 44 301 (сорок чотири тисячі триста одна) грн. 30 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Прайм Аль-янс» на користь ОСОБА_1 різницю у понесених судових витратах по сплаті су-дового збору 565 (п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскаржен-ню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.В. Агєєв

Л.І. Соломаха

Повне судове рішення складено 23 травня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований