РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/6032/17

Провадження № 2/643/219/19

20.05.2019 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання Полковник Г.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дорогій Валентина Анатоліївна про визнання договору дарування недійсним ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 12.05.2017року звернулася ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. Позивач ОСОБА_4 , який є правонаступником ОСОБА_5 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Дорогій В.А., реєстраційний №987 від 19.05.2010року.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_4 зазначив, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності від 04.03.2010року, яке було видано Московською районною у м.Харкові радою. З урахуванням того факту, що ОСОБА_5 була людиною похилого віку, пенсіонеркою, не мала своїх рідних дітей, мешкала з ним - ОСОБА_4 , 1945 року народження однією сім`єю без реєстрації шлюбу, удвох отримували мінімальний розмір пенсії за віком, крім того, ОСОБА_5 була хворою людиною мала хронічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу, цукровий діабет, виразкову хворобу шлунку, перебувала на медичному обліку у поліклініці №6 м.Харкова, часто зверталася за медичною допомогою до лікарів, то через свій похилий вік та станом здоров`я потребувала матеріальної та сторонньої допомоги. В травні 2010 року до ОСОБА_5 звернулася відповідач, яка є племінницею, з пропозицією надання з її сторони ОСОБА_5 матеріальної допомоги та стороннього догляду, за умови успадкування після смерті ОСОБА_5 належної їй спірної квартири. ОСОБА_5 погодилася на цю пропозицію відповідача, бо їй бракувало коштів. 19.05.2010року приватним нотаріусом ХМНО Дорогій В.А. був нотаріально посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1 . Після укладення договору, ОСОБА_5 підтримувала добрі стосунки з відповідачем, остання приїздила її навідувати, але, після укладання договору відповідач жодного разу не надавала ніякої допомоги, в тому числі і матеріальної своїй тітці ОСОБА_5 У січні 2017 року ОСОБА_5 тяжко захворіла, стала себе дуже погано почувати, потребувала сторонньої та матеріальної допомоги, бо у неї бракувало коштів на придбання необхідних медикаментів. Він доглядав за хворою ОСОБА_5 З січня 2017року ОСОБА_5 двічі знаходилася на стаціонарному лікуванні, матеріальну допомогу ОСОБА_5 надавали її знайомі. Коли ОСОБА_5 попросила гроші на лікування у відповідача, то остання категорично заявила, що грошей у неї не має, та вона не повинна їй матеріально допомагати, бо це не прописано у договорі. 10.05.2017року ОСОБА_5 звернулася за правовою допомогою до адвоката, який їм пояснив, що 19.05.2010року ОСОБА_5 з відповідачем уклала договір дарування квартири, а не договір довічного утримання, про умови якого вона домовлялася з відповідачем. З урахуванням того факту, що відповідач є родичем ОСОБА_5 та на той час вона мала нормальні стосунки з відповідачем, повністю довіряла своїй племінниці, а з нотаріусом про укладання договору домовлялася відповідач особисто, то ОСОБА_5 підписала цей документ, не розуміючи правових наслідків договору. З урахуванням того факту, що ОСОБА_5 була людиною похилого віку, юридично необізнана, то вона підписала договір дарування квартири, та не розуміла, що вчиняє договір дарування, а не договір довічного утримання, що свідчить про помилку та неправильне сприйняття фактичних обставин правочину. Після укладення договору дарування ОСОБА_5 продовжувала разом з ним проживати у спірній квартирі до часу своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , передача квартири фактично не відбулася, в квартирі залишалися її особисті речі, вона продовжувала сплачувати комунальні та інші послуги по експлуатації квартири, до часу своєї смерті була зареєстрована у квартирі, особисті рахунки по сплаті комунальних та інших платежів не переоформлювалися на ім`я відповідача, вищевказаний договір дарування був зареєстрований відповідачем в департаменті реєстрації ХМР лише 03.02.2017року, що підтверджує реальні наміри ОСОБА_5 на укладення договору довічного утримання, а не договору дарування. Окрім того, спірна квартира є єдиним житлом ОСОБА_5 , яка в силу свого похилого віку та за станом здоров`я потребувала стороннього догляду та матеріальної допомоги. При своєму житті ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про визнання договору недійсним, бо вважала що договір дарування слід визнати недійсним, оскільки він не відповідав її внутрішній волі, так як остання мала намір укласти договір довічного утримання, однак відповідач не надавала їй жодної допомоги.

Відповідачем ОСОБА_2 було надано відзив на позов, в якому остання просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 та зазначила, що інформація, що викладена у позовних вимогах не відповідає дійсності, не підтверджена належними допустимим, достовірними, а також, достатніми доказами. Її покійна тітка, укладаючи та свідомо підписуючи в приміщенні нотаріальної контори договір дарування, свідомо, розуміючи значення своїх дій, умови та правові наслідки правочину, що вчинявся, абсолютно свідомо, розуміючи, що вона підписує, саме договір дарування належної їй квартири, передала у її власність житло. 03.02.2017року вона зареєструвала право власності на спірну квартиру. Після укладення договору, ОСОБА_5 , за їх спільною домовленістю і надалі залишилася проживати у квартирі до своєї смерті, що сталася 14.05.2017року. Крім іншого просила суд звернути увагу на дату складання ОСОБА_5 заповіту, підписання позовної заяви, підписання довіреності, що всі ці документи були складені, оформлені та набули юридичної сили в один день -11.05.2017року, за два дні до її смерті.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2017року було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.06.2017року, провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, зупинено для залучення правонаступника.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.11.2017року, відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування. Залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.11.2017року, витребувано з Харківської міської поліклініки №6 належним чином засвідчену копію медичної картки померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача Білецький А.А. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити в їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві. Крім того заявили клопотання про застосування строків позовної давності. Також відповідач ОСОБА_2 повідомила, що ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями, та часто виганяв з квартири ОСОБА_5 , у зв`язку з чим остання у 2010році звернулася до неї та сказала що хоче переоформити на неї квартиру, так як більше нікого із родичів у неї немає, вона ніяким чином не спонукала її до укладення цього договору. На момент укладення договору дарування ОСОБА_5 перебувала при здоровому розумі та ясній пам`яті. Нотаріус роз`яснювала ОСОБА_5 зміст і правові наслідки укладання договору дарування, остання бажала укласти саме договір дарування. З тіткою були гарні родинні відносини, вона майже щонеділі приїздила до неї у гості. Також зазначила, що вказаний спір виник через бажання Каминіна В.В. заволодіти квартирою.

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановлений законом порядок.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з боку позивача, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 з боку відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2010 року ОСОБА_5 (далі - дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарована), уклали договір дарування квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 987, на підставі якого ОСОБА_5 подарувала належну їй однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 /Том 1 а.с.91/.

Сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_5 є рідною тіткою ОСОБА_2

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 03.02.2017року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі вищевказаного договору дарування / Том 1 а.с.7/.

Як вбачається з виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №2» у період з 28.03.2017року по 03.04.2017року та 28.04.2017року по 05.05.2017року. / Том 1 а.с.8,9/.

З копії довідки Вих.№87 від 11.05.2017року, виданої ЖК «Комунальник-1», ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , і її родина складається з 1 чоловіка / Том 1 а.с.10/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області /а.с.31/.

За життя, 11.05.2017року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кимлик Н.І., у зв`язку з серцевим захворюванням заповідача по місцю її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та зареєстрований в реєстрі за №194. Відповідно до якого ОСОБА_5 заповіла все її рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б не складалось, та все те на що за законом вона матиме право на день смерті ОСОБА_4 / Том 1 а.с.47/

Як вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 23.06.2017року Третьою Харківською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 було заведено спадкову справу №172/2017 року / Том 1 а.с.46/.

З копії довідки Вих.№91 від 22.05.2017року, виданої ЖК «Комунальник-1», ОСОБА_5 була зареєстрована з 04.07.1973 за адресою: АДРЕСА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . На день смерті в квартирі за вищевказаною адресою була зареєстрована одна / Том 1 а.с.86/.

Згідно копії акту від 06.11.2017року у складі комісії мешканців будинку АДРЕСА_3 Харкові: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 встановлено, що ОСОБА_4 фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 1975 року. Вказаний акт підписано членом правління ЖК «Комунальник-1» Півень /Том 1 а.с.75/.

Як вбачається з оригіналів квитанцій, ОСОБА_5 сплачувалися комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 за період з 2010року по 2017рік /Том 1 а.с.95-111/.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_5 була її сусідкою. ОСОБА_5 з ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, знає їх з 2010року. За півроку до смерті ОСОБА_5 їй повідомила, що оформила договір дарування квартири на племінницю. Скаржилася на те, що повинні були укласти інший договір, а уклали договір дарування. Вона ні разу не бачила, щоб племінниця приходила до ОСОБА_5 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обидва пенсіонери, остання хворіла та потребувала коштів на лікування, скаржилася, що племінниця їй не допомагає. Коли уклала договір та при яких обставинах ОСОБА_5 їй не розповідала.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_5 була її сусідкою. ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_4 з 1973 року. Вона підтримувала дружні відносини з ОСОБА_5 В 2017році ОСОБА_5 їй повідомила, що уклала договір довічного утримання з племінницею, однак остання їй не допомагає. ОСОБА_5 з ОСОБА_4 потребували матеріальної допомоги. У 2017році був випадок коли ОСОБА_5 придбавала ліки у аптеці, їй не вистачало на них грошей, через що була засмучена.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 її сусіди, знайома з ними протягом 25 років. В 2017році ОСОБА_5 захворіла та потрапила до лікарні, вона готувала їй їжу та допомагала грошима. У 2016році ОСОБА_5 їй повідомила , що оформила договір довічного утримання з племінницею, а та їй не допомагає. ОСОБА_5 потребувала матеріальної допомоги та догляду. Доглядав за нею ОСОБА_4 та допомагали сусіди. ОСОБА_4 не зловживав спиртними напоями.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що знайома з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на протязі 26-27років, останні проживали однією сім`єю. У 2009-2011роках ОСОБА_5 повідомила їй, що уклала договір довічного утримання з племінницею, та остання їй пообіцяла купувати ліки та придбати побутову техніку. На початку 2017року ОСОБА_5 знаходилася у лікарні та скаржилась їй, що племінниця їй не допомагає. За два роки до смерті ОСОБА_5 казала, що хоче розірвати договір з племінницею. Після того як ОСОБА_5 виписали з лікарні вона звернулася до юриста, а потім оформила заповіт на ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вона була в дружніх відносинах, вони часто відпочивали у неї на дачі. ОСОБА_5 розповідала, що ОСОБА_4 ніде не працює та про те, що вона хотіла його вигнати. Чотири роки по тому, ОСОБА_5 їй розповіла що подарувала квартиру ОСОБА_2 Вона з ОСОБА_5 у 2017році одночасно знаходились у лікарні на лікуванні, та вона бачила, що до ОСОБА_5 провідувала лише ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що знайома з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 2006року, вони відпочивали разом на дачі. ОСОБА_5 при житті казала, що все її майно залишиться племінниці, а в 2009-2010 році їй стало відомо, що ОСОБА_5 подарувала квартиру ОСОБА_2 ОСОБА_5 до 2017року не хворіла, що потребує допомоги не скаржилася. ОСОБА_5 вона бачила раз в три місяці у ОСОБА_2 . ОСОБА_5 скаржилася що ОСОБА_4 зловживає алкогольними напоями. У 2017році вона з ОСОБА_2 їздила провідувати ОСОБА_5 в лікарню.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що вона є подругою ОСОБА_2 , ОСОБА_5 знає років двадцять, оскільки вона тітка ОСОБА_2 ОСОБА_4 бачила один раз на святкуванні дня народження ОСОБА_2 , де останній напився, за що ОСОБА_5 було соромно. Після чого ОСОБА_5 більше з ним не приїжджала. ОСОБА_5 вона бачила два рази в місяць у ОСОБА_2 , коли та приїжджала до неї у гості. Їй відомо, що ОСОБА_5 оформила договір дарування на ОСОБА_2 сім років потому, так як у ОСОБА_5 не було дітей і це було її власне бажання, та коли вони зустрічалися у ОСОБА_2 , ОСОБА_5 пропонувала укласти саме договір дарування. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 були теплі родинні відносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 була пенсіонером та отримувала пенсію, на час укладання оспорюваного договору їй виповнилось 73 роки, була зареєстрована та проживала на день смерті за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, позивачем не надано доказів того, що на момент укладення договору дарування від 19.05.2010 року ОСОБА_5 мала хронічні чи інші тяжкі захворювання та за станом свого здоров`я потребувала догляду, сторонньої допомоги та матеріальної допомоги. Наявні у справі виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №2» у період з 28.03.2017року по 03.04.2017року та 28.04.2017року по 05.05.2017року, а також відомості які містяться в медичній картці ОСОБА_5 , жодним чином не можуть свідчити про такий стан здоров`я на момент укладання оспорюваного договору.

Оцінюючи покази свідків, суд констатує, що всі події на які вони посилаються мали місце після укладання ОСОБА_5 договору дарування від 19.05.2010 року. Також свідки зазначили, що стан здоров`я ОСОБА_5 погіршився у 2017році, у зв`язку з чим вона потрапила до лікарні та потребувала матеріальної допомоги, а тому суд вважає, що такої допомоги ОСОБА_5 станом на 2010 рік не потребувала та на неї не розраховувала укладаючи договір по розпорядженню своїм майном.

Позивачем не доведено, а також з пояснень сторін та показів свідків не вбачається, що ОСОБА_5 мала на меті укласти саме договір довічного утримання, а не договір дарування. Так, у своїх поясненнях позивач не вказав, які істотні умови договору довічного утримання були узгоджені ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Згідно з п.7 Договору дарування квартири від 19.05.2010 р. сторони за цим договором однаково розуміють умови цієї угоди та її правові наслідки, підтверджують дійсність наміру в укладенні дієздатності, а також те що вона не носить характеру мнимої та удаваної , і угодою зловмисною. Згідно з п.12 Договору, нотаріусом дарувальнику роз`яснено, що обов`язку обдаровуваної вчинити на користь дарувальника буд-яку дію майнового, або немайнового характеру, не є договором дарування.

Тобто, до моменту підписання вказаного договору дарування нотаріус встановив дійсність намірів сторін укласти саме договір дарування квартири, а не договір довічного утримання, ним роз`яснено вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків договору, встановлено відсутність у сторін заперечень щодо умов договору.

Сам договір дарування не встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру.

Окрім того, уклавши оспорюваний правочин 19.05.2010року, ОСОБА_5 звернулася до суду лише у травні 2017року (через 7 років).

Проживання ОСОБА_5 у квартирі після укладення договору дарування та сплата комунальних послуг не є безумовною підставою для висновку, що укладаючи оспорюваний договір дарування, ОСОБА_5 помилялася щодо природи правочину.

Враховуючи зазначене, оскільки позивач не довів наявності підстав для визнання оспорюваного договору дарування квартири недійсним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки позовна давність застосовується до обґрунтованого позову суд не вирішує питання щодо наслідків спливу позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 / АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 / АДРЕСА_4 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дорогій Валентина Анатоліївна /м.Харків, проспект Московський,199/1/ про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.05.2019року.

Суддя - Т.М.Довготько