Ухвала

Іменем України

21 травня 2019 року

м. Київ

справа № 761/17715/16-ц

провадження № 61-3985ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Махінічем Русланом Вікторовичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжнародного Комітету Червоного Хреста делегації в Україні, треті особи: державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», Міністерство закордонних справ України, про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міжнародного Комітету Червоного Хреста делегації в Україні, треті особи: державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», Міністерство закордонних справ України, та з урахуванням уточнених позовних вимог у 2018 році просив суд визнати незаконним та скасувати наказ від 06 квітня 2016 року № 3/04/2016, виданий Міжнародним Комітетом Червоного Хреста делегації в Україні, про звільнення ОСОБА_1 .; наказ від 08 квітня 2016 року № 68і, виданий Міжнародним Комітетом Червоного Хреста делегації в Україні, в частині звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста з інформаційних технологій та мереж; визнати незаконним та скасувати запис від 08 квітня 2016 року № 18 в трудовій книжці позивача; поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста з інформаційних технологій та мереж Міжнародного Комітету Червоного Хреста, з посадовим окладом згідно трудового договору від 30 грудня 2014 року; стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також суму у розмірі 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через адвоката Махініча Р. В. оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Махініч Р. В. , на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Махініч Р. В. , на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки заявником не усунуто недоліки, вказані в ухвалі Київського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, тобто не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за сплату яких позивачі у трудових спорах не звільняються, тому апеляційна скарга не оформлена у відповідності до вимог статті 356 ЦПК України.

22 лютого 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 через адвоката Махініча Р. В. направив касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 січня 2019 року, в якій просив скасувати зазначену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред`явленні окремих позовів і деякі категорії осіб незалежно від виду позову, звільняються від сплати судового збору не лише при пред`явленні позову, а й при поданні апеляційних та касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України, тому ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на всіх стадіях судового процесу на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку з несплатою судового збору ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

23 квітня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) недоліки касаційної скарги усунуто.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент пред`явлення позову) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом наведеної норми закону позивачі мають пільги зі сплати судового збору виключно за позовними вимогами, що стосуються стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. За іншими позовними вимогами у трудових спорах позивачі не звільняються від сплати судового збору.

Таким чином, ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Зазначене узгоджується із висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

З огляду на положення статей 185 та 357 ЦПК України у випадку невідповідності апеляційної скарги встановленим статтею 356 цього Кодексу вимогам суд постановляє ухвалу про залишення такої скарги без руху, в якій зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо заявник не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

З огляду на те, що у встановлений в ухвалі Київського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року строк ОСОБА_1 не виконав вимоги вказаної ухвали, зокрема, не сплатив судовий збір у встановленому цією ухвалою розмірі, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 185 та 357 ЦПК України визнав неподаною та повернув апеляційну скаргу заявнику.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваному судовому рішенні висновків.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України також передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

З урахуванням того, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, та апеляційний суд при її постановленні правильно застосовував норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а також з огляду на те, що розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , подану адвокатом Махінічем Р. В., не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п`ятою, частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Махінічем Русланом Вікторовичем , на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжнародного Комітету Червоного Хреста делегації в Україні, треті особи: державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», Міністерство закордонних справ України, про визнання незаконним, скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик