Справа № 180/145/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Янжули О.С.

при секретарі - Котовій Н.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 180/145/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Марганецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Марганецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту посилаючись на наступні обставини.

У Марганецькому МВ ДВС ГТУЮ знаходився виконавчий лист Марганецького міського суду Дніпропетровської області № АЕ-189 від 15.12.2003 року про стягнення аліментів.

У грудні 2018 року він прийняв рішення продати належний йому будинок № 90 по вулиці Горького в м. Марганець, Дніпропетровської області.

Звернувшись до нотаріуса для укладення відповідної угоди, йому стало відомо про те, що державним виконавцем ВДВС Марганецького МУЮ ОСОБА_3 було винесено постанову від 11.05.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З реєстру заборони відчужень об'єктів нерухомого майна йому стало відомо про те, що постановою державного виконавця Марганецького МВДВС ГТУЮ ОСОБА_3 від 11.05.2010 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження ( реєстраційний номер обтяження 9810353).

Звернувшись до Марганецького МВ ДВС ГТУЮ через свого представника із заявою про зняття арешту з майна, 17.01.2019 року отримав лист від Марганецького МВ ДВС ГТУЮ за вих. №13.21-34/2148 в якому зазначалось про те, що 18.02.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ « Про виконавче провадження», який діяв на той час. Дитина досягла повноліття, заборгованість боржник на момент завершення виконавчого провадження не сплатив. Та було розяснено, що для зняття арешту з майна він повинен звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Після чого, він уже разом із відповідачкою, знову звернувся до Марганецького МВ ДВС ГТУЮ з вимогою зняти арешт з майна так, як остання не має до нього матеріальних претензій зі сплати аліментів на , що їм повідомили, що оскільки виконавче провадження вже закрито, зняти арешт неможливо і це може зробити лише суд.

Оскільки виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час правовідносин, а саме: у звязку з відсутністю майна, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ та виконавчий лист з того часу повторно стягувачем не предявлявся, арешт повинен був знятий державним виконавцем.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд зняти арешт та заборону відчуження з майна, яке належить йому, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, накладений в межах виконавчого провадження №17160015 на підставі виконавчого листа № АЕ-189, виданого 15.12.2003 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ППК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою від 20 лютого 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали та просили їх задовільнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник Марганенцького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державний виконавець Мамедова Ю.О. у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, у Марганецькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходилося виконавче провадження за № 17160015, відкрите 23.12.2003 року державним виконавцем на підставі виконавчого листа Марганецького міського суду Дніпропетровської області № АЕ-189 від 15.122003 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, у розмірі ј частини заробітку.

У грудні місяці 2018 року позивач прийняв рішення про продаж належного йому на праві приватної власності житлового будинку № 90 по вулиці Горького в м. Марганець, Дніпропетровської області, що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 20 березня 2007 року, посвідченого нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 ( а.с.6)

З цього приводу він звернувся до нотаріуса для укладення відповідної угоди, однак нотаріус повідомив його про те, що державним виконавцем ВДВС Марганецького МУЮ ОСОБА_3 11.05.2010 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №149290363, сформованої державним виконавцем Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 ( а.с 9).

Після чого, ОСОБА_1 через свого представника адвоката ОСОБА_6, звернувся до Марганецького МВ ДВС ГТУЮ із заявою про зняття арешту з його майна на, що 17 січня 2019 року отримав лист від Марганецького МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області за вих. №13.21-34/2148 в якому зазначалось про те, що 18.02.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ « Про виконавче провадження», який діяв на той час. Дитина досягла повноліття, заборгованість боржник на момент завершення виконавчого провадження не сплатив. Та було розяснено, що для зняття арешту з майна він повинен звернутися до суду з відповідною позовною заявою. ( а.с. 10).

Як зазначає позивач у своєму позові, що він знову, але уже разом із ОСОБА_2, звернувся до Марганецького МВ ДВС ГТУЮ з вимогою зняти арешт з його майна, з тих підстав, що остання не має до нього матеріальних претензій зі сплати аліментів на, що було повідомлено, що оскільки виконавче провадження закрито, зняти арешт неможливо, це може зробити лише суд.

У судовому засіданні була досліджена розписка ОСОБА_2, підтверджуюча сплату їй ОСОБА_1 заборгованості по аліментам, в якій вона також зазначила, що матеріальних претензій за сплати аліментів до ОСОБА_1 не має (а.с.11).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на той час правовідносин, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 ЗУ «Про виконавче провадження», який діяв на час правовідносин визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках в вкладах чи зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Оскільки виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час правовідносин, а саме: у звязку з відсутністю майна, розшук якого здійснюється органами внутрішніх справ та виконавчий лист з того часу повторно стягувачем не предявлявся, арешт повинен був знятий державним виконавцем.

У відповідності до статті 11 ЗУ « Про виконавче провадження", який діяв на час правовідносин, державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, зняти арешт та заборону відчуження з майна, яке належить

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1), накладений в межах виконавчого провадження №17160015 на підставі виконавчого листа № АЕ-189, виданого 15.12.2003 року.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки позивач не заявив позовну вимогу про стягнення з відповідача на його користь судового збору, сплаченого ним при пред'явленні позову до суду, то судові витрати слід залишити за ним.

Керуючись ст.ст.4,10,12,13,19,28,76,81,141,247,259,263-265,268,274-277,

279,354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Марганецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт та заборону відчуження з майна, яке належить на праві при-ватної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1), накладений в межах виконавчого провадження №17160015 на підставі виконавчого листа № АЕ-189, виданого 15.12.2003 року.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: О. С. Янжула