Справа № 333/240/19
Провадження №2/333/863/19
25 квітня 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого - судді Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, -
Позивач звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом, в якому просить суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2008 року на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500 грн., щомісяця, на 1/4 частину із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дані позовні вимоги обґрунтовує наступним. Вона з відповідачем по справі перебувала в шлюбі, який в подальшому був розірваний Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає з позивачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2008 р. з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на її користь на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3, у розмірі 500 грн., щомісяця. 27.06.2018 р. вона уклала шлюб з ОСОБА_4, внаслідок чого змінила своє прізвище на «ОСОБА_1». Від даного шлюбу вона народила дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. На цей час вона перебуває в декретній відпустці. Позивач зазначає, що на теперішній час присуджений розмір аліментів, не відповідає мінімальному розміру аліментів, встановленого діючим законодавством, при цьому в неповнолітнього сина ОСОБА_3 виявлене тяжке хронічне захворювання нирок, яке потребує постійного профілактичного лікування, дієтичного харчування та додаткових грошових затрат, в зв'язку з чим вона змушена звернутись з даним позовом.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2019 р. відкрито провадження та встановлений строк для надання сторонами заяв по суті справи.
В судове засіданні позивач не з'явилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився. Судом були направлені судові повістки на зареєстровану адресу проживання відповідача, але на адресу суду повернулися конверти з причини «за закінченням терміну зберігання», на конверті містяться відмітки листоноші про залишення відповідачу повідомлення про необхідність з'явитись до поштового відділення для отримання кореспонденції, але з невідомих причин він не отримав судові повістки. З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач повідомлений належним чином про час, дату та місце судового розгляду. Причини неявки відповідача суду не повідомлені, відзиву на позов та будь-яких інших заяв, клопотань відповідача до суду не надав.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, враховуючи, що є всі умови для ухвалення заочного рішення, керуючись ст.ст. 280, 281 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд даної справи, а саме: у відсутність відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2008 року по справі №2-860 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500 грн., щомісяця, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).
Малолітній ОСОБА_3 має хронічне захворювання нирок, в зв'язку з чим є дитиною з інвалідністю, що підтверджується медичним висновком (а.с. 10)
27.06.2018 р. позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 р. позивач від даного шлюбу народила дитину ОСОБА_5 (а.с. 5, 6).
Позивач перебуває з 10.10.2018 р. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 9).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-Х11 від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, з ким проживає дитина.
За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).
Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною третьою ст. 181 ЦПК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним; а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю - позивачем по справі, а тому саме матір'ю вирішується питання забезпечення життєдіяльність дитини та спрямування наявних коштів на необхідні для дитини витрати. Наразі в позивачки змінився сімейний стан, оскільки в неї з'явилась ще одна дитина, яку позивач зобов'язана утримувати.
З часу присудження аліментів в розмірі 500 грн. через інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, що є загальновідомим фактом і не потребує доказування. У зв'язку з чим вищевказаний розмір аліментів на дитину не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини на теперішній час.
Крім того, аліменти за рішенням суду стягувались 25.03.2008 р., коли дитині було майже 5 років, але на теперішній час дитині виповнилось 15 років, та змінився у зв'язку з цим розмір прожиткового мінімуму, який окремо визначається за віковими ознаками: до 6 років він є меншим, з 06 до 18 років збільшується, що також є загальновідомим фактом як врегульований на законодавчому рівні - ЗУ «Про Державний бюджет».
В липні 2017 року набули чинності зміни до Сімейного кодексу України, в тому числі і до ч. 2 ст. 182 ЦПК України, згідно даних змін, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», у 2019 р. прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року, для дітей віком від 6 років до 18, становить - 2027 гривень. Тобто, мінімальний розмір аліментів на теперішній час для дитини старше 6 років становить 1013,50 грн. В той час як на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 розмір аліментів сплачується у сумі 500 грн., що значно менше від визначеного законодавством мінімально гарантованого розміру.
Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що присуджений вищезазначеним рішенням суду розмір аліментів та спосіб їх стягнення підлягає зміні, і з відповідача на користь позивача на утримання їх сина ОСОБА_3 в подальшому мають стягуватись аліменти в розмір ј частки від доходу платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги про стягнення зміненого розміру аліментів з моменту пред'явлення позову не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п.23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", визначені в порядкуст.192 СК України аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалене рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням чого, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмір 768 гривень 40 копійок.
Керуючись ч.1 ст.3, ч.1 ст.18, ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.180-182, 192Сімейного кодексуУкраїни, ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, - задовольнити.
Змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_2, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2008 року.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_2, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від доходу платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 06.05.2019 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова