ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6433/18 Номер провадження 22-ц/814/1257/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Пікуль В.П., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м.Полтави від 26 лютого 2019 року (час ухвалення судового рішення з 14:54:59 по 15:05:56; дата виготовлення повного тексту судового рішення 27 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, третя особа: Київський районний у м.Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким виключити з актового запису №1561 від 12 листопада 2016 року, зареєстрованого Київським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про народження ОСОБА_4 Алієвича, запис про батька ОСОБА_3; внести в актовий запис №1561 від 12 листопада 2016 року, зареєстрований Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про народження ОСОБА_4 Алієвича, відомості про батька дитини ОСОБА_4 Алієвича відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 у 2009 році у судовому порядку позивачка не зареєструвала факт розірвання шлюбу у встановленому порядку, отже за станом на час народження дитини у 2016 році у її паспорті була відсутня відповідна відмітка, у звязку з цим відповідач був записаний батьком дитини.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Полтави від 26 лютого 2019 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що суд першої інстанції неповно з'ясував суттєві обставини справи, зокрема не взяв до уваги ту обставину, що задовго до народження сина, шлюб між нею та ОСОБА_3 розірваний рішенням суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 16.03.2009 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Гайдук) М.І., зареєстрований 01.03.1997 року відділом Опішнянської селищної ради Зінківського району Полтавської області, актовий запис № 13, розірвано (а.с.17).

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_2 23 травня 2017 року отримала свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-КЕ №097516 та Зіньківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області складено відповідний запис № 13 (а.с.16).

09.11.2016 року народився ОСОБА_4 Алієвич, у свідоцтві про народження матірю записана ОСОБА_2, батьком ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ №251936 (а.с.18).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведена відсутність кровного споріднення між її дитиною і відповідачем, а інша особа не подала заяви про визнання себе батьком дитини.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Статтею 51 Конституції України, ч.ч.2, 3 ст.5 СК України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 народила дитину через сім років після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 Докази про фактичне продовження шлюбних відносин у справу не надані, як і не надано доказів про їх фактичне припинення. Отже, слід виходити з того, що ОСОБА_2 народила дитину, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

Статтею 125 СК України встановлено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини або за заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду.

Частиною 1 ст.126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, тобто коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведений за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою.

Аналізуючи наведені норми у їх системному звязку з іншими положеннями Глави 12 СК України, якими врегульовані правовідносини з визначення походження дитини, а також приймаючи до уваги фактичні обставини, слід зробити висновок, що по суті запис про батьківство ОСОБА_4 був зроблений в порядку ч.1 ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері ОСОБА_2

Таким чином, належним способом захисту порушеного права за обставин, що склалися, є звернення до суду з позовом про визнання батьківства до особи, якою позивачка вважає батьком своєї дитини.

Той факт, що позивачка не була обізнана про необхідність державної реєстрації розірвання шлюбу, не може бути підставою для свавільного тлумачення і застування закону.

Отже, суд першої інстанції, виконавши вимоги ст.89, ст.263 ст.265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення, підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м.Полтави від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24.04.2019 року

Головуючий О.А.Лобов

Судді: В.П.Пікуль

ОСОБА_5