Ухвала

06 травня 2019 року

м. Київ

справа №295/2077/14-ц

провадження №61-5203 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Рогальська Раїса Іванівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, про витребування майна, скасування державної реєстрації та державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 січня 2015 року з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 06 березня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2019 року визнано наведені

ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків касаційної скарги, а саме запропоновано навести інші підстави для поновлення строку та усунення інших її недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У квітні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла заява

ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження, яка мотивована тим, що розгляд справи 28 січня 2015 року апеляційним судом проведено за відсутності заявника, без його виклику в судове засідання, докази направлення повісток у матеріалах справи відсутні. Посилається на те, що апеляційним судом копія оскаржуваної ухвали йому не направлялася, а дізнався про існування оскаржуваної ухвали апеляційного суду лише

13 лютого 2019 року під час ознайомлення з матеріалами справи та отримав її копію після подання відповідної заяви. Крім того, надає відповідь Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2019 року на його запит від 06 березня 2019 року, згідно якої вбачається, що інформація про отримання ухвали суду апеляційної інстанції від 28 січня 2015 року в матеріалах справи відсутня, для підтвердження чого надає докази.

Вищезазначені доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин значного пропуску строку на касаційне оскарження не можна визнати поважними, оскільки зазначені причини пропуску строку є по суті аналогічними, які ОСОБА_1 зазначав у березні 2019 року, які вже були визнані неповажними. Крім того, доводи заявника, що судом апеляційної інстанції не направлялась оскаржувана ухвала є безпідставними, оскільки з наданої відповіді районним судом від 10 квітня 2019 року на запит від 06 березня 2019 року вбачається, що вищезазначена ухвала суду апеляційної інстанції була направлена всім учасникам справи.

Також з матеріалів касаційного провадження убачається, що саме ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, тому він повинен був вжити всіх необхідних заходів для ознайомлення з рухом його скарги.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша стаття 44 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й

у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Таким чином, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана з пропуском строку на касаційне оскарження, наведені ним підстави для поновлення пропущеного строку визнані неповажними,а подане друге клопотання є аналогічним за змістом первісно і нових причин та підстав пропуску строку на касаційне оскарження вказаного судового рішення, які б могли свідчити про наявність особливих і непереборних обставин, за яких заявник не подав касаційну скаргу у передбачений законом строк та які б виправдали пропуск строку значної тривалості (більше ніж чотири роки), тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

Керуючись пунктом 4 частиною другою статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області

від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Рогальська Раїса Іванівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак ВікторЯрославович, про витребування майна, скасування державної реєстрації та державної реєстрації права власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник