КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/7879/19 Головуючий у І інстанції - Савицький О.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/6865/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Левицького Вадима Андрійовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року про відмову у відкритті провадження

у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Виноградова Анна Ігорівна, Київська міська рада,

встановив:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту його проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року у відкритті провадження за вищевказаною заявою було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що він, за правом представлення, після смерті матері, ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті бабусі ОСОБА_4 . Інших спадкоємців немає.

На день смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 проживав разом із спадкодавцем, за адресою: АДРЕСА_1 за відсутності у паспорті відмітки про місце реєстрації.

Приватним нотаріусом КМНО Виноградовою А.І. прийнято постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з огляду на те, що ОСОБА_1 пропустив встановлений для прийняття спадщини строк у шість місяців і у нього відсутні інші докази, які підтверджують фактичне прийняття спадщини.

Тобто, відмову нотаріуса обумовлено не лише пропуском строку для прийняття спадщини, а і відсутністю відповідних доказів постійного проживання зі спадкодавцем (в тому числі відсутність зареєстрованого місця проживання).

При цьому, апелянт звертався до нотаріуса саме із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважає спадщину такою, яка вже ним прийнята.

Шевченківським районним судом м. Києва відмовлено у відкритті провадження, оскільки вбачається спір про право, який пов`язаний з визначенням додаткового строку для прийняття спадщини у порядку, передбаченому ст.1272 ЦК України.

Судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права, та не враховано, що у випадках, коли спадкоємець постійно проживає разом зі спадкодавцем, якщо спадкоємець прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не заявляються та задоволенню не підлягають.

Зазначає, що заявник, в межах діючого законодавства України обрав прийнятний для себе спосіб судового захисту своїх цивільних прав та інтересів - встановлення факту, що має юридичне значення, який не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право, який пов`язаний з визначенням додаткового строку для прийняття спадщини.

Однак з такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту п`ятого частини 2 статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Таким чином, визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , який є єдиним спадкоємцем до майна померлої бабусі ОСОБА_4 , пропустив передбачений законом строк для прийняття спадщини. На час відкриття спадщини, зареєстроване місце проживання заявника не співпадало з місцем проживання його бабусі.

Отже, заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано ОСОБА_1 до суду в порядку окремого провадження з метою захисту своїх прав та інтересів при вирішенні питання щодо оформлення спадщини в нотаріальній конторі, а не для вирішення спору про право на спадщину.

Суд першої інстанції зазначене не врахував, зазначаючи, що із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, не вказав між ким саме є такий спір.

Крім того, процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №640/10329/16).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що існує спір про право, зробив передчасний висновок про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367,369,374,379,381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Левицького Вадима Андрійовича задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 10 травня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба