П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/7946/17

Провадження № 22-ц/4815/491/19

Головуючий у суді першої інстанції: Панас О.В.

Рішення Рівненського міського суду ухвалено

в м. Рівне об 11 год. 24 хв. 22.01.2019

Повний текст складено: 24.01.2019

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк";

представник учасників справи:

відповідача: ОСОБА_2 ;

за участі (в апеляційному суді): ОСОБА_1 та представника відповідача - адвоката Левченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання договору кредиту недійсним,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк" або банк) про захист порушеного права споживача фінансових послуг і визнання договору кредиту недійсним.

Мотивуючи позов, покликався на укладений 16 листопада 2007 року між сторонами кредитний договір № 377КЗ. За його умовами, він отримав від Акціонерного комерційного банку "Укрсоцбанк" (далі - АКБ "Укрсоцбанк" або банк) кредитні кошти в сумі 54 700 гривень, зі сплатою 13,5% річних за перший рік з кінцевим терміном повернення до 15 листопада 2017 року. Кошти було надано для купівлі земельної ділянки в с. Бабин Гощанського району Рівненської області, цільове призначення якої: "Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд". В той же день укладено договір іпотеки № 377КЗ-1, предметом якого є земельна ділянка за цією ж адресою, та договір поруки №377КЗ-2, де поручителем виступив ОСОБА_3

Втім, позивач вважав, що кредитний договір укладений з порушенням істотних умов, встановлених законодавством, що полягали в порушенні охоронюваних Конституцією України і Законом України "Про захист прав споживачів" свобод та інтересів. На його думку, він був позбавлений можливості вносити зімни до умов договору та визначати розмір відсоткової ставки. Крім того, відповідачем не було надано повної об`єктивної та достовірної інформації про умови кредитування, що могло суттєво вплинути на волевиявлення позичальника. Кредитодавцем не здійснено детального опису сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, не зазначено вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості, не визначено реальну процентну ставку та не вказано абсолютне значення подорожчання кредиту у грошовому вигляді. Не зазначено умов відкриття, ведення та закриття банківського рахунку. Також не вбачалося з умов договору всіх сум, належних до сплати. Отже, контрагентами не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних його умов, а тому вважав його недійсним.

За наведених мотивів просив визнати порушеним його право як споживача фінансових послуг банку, а також визнати недійсним договір кредиту № 377 КЗ від 16 листопада 2007 року, що укладений між АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 з огляду на укладення його під впливом обману кредитодавцем.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2017 року позовну заяву повернуто заявнику та запропоновано йому звернутись до суду за місцезнаходженням відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 07 вересня 2017 року зазначену ухвалу скасовано та передано справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом та призначено судове засідання.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2018 року клопотання позивача задоволено та призначено в справі судово-економічну експертизу, проведення якою було доручено здійснити Рівненському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про захист прав споживача і визнання недійсним договору кредиту до ПАТ "Укрсоцбанк".

На рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося, що суд залишив без уваги те, що банком не здійснено детального розпису сукупної вартості кредиту та не ознайомлено позивача з умовами кредитування. Зокрема, суд дійшов до хибного висновку того, що факт підписання договору підтвердив обізнаність позивача про умови кредитування, які, в свою чергу, пов`язані з порушенням Закону України "Про захист прав споживачів". Помилкове й твердження щодо невикористаного права позивача про можливість протягом чотирнадцяти днів відкликати згоду на укладення споживчого кредиту, адже вона не застосовується до кредитів, забезпечених іпотекою. Крім цього, спростовуючи доводи позивача, суд покликався на наданий відповідачем додаток №1 до кредитного договору, проте цей доказ вважає недостовірним, адже його підписала інша особа. На його думку, додаток до договору має бути його невід`ємною частиною, тоді як у договорі відсутні будь-які посилання на нього. Відповідачем знехтувано заявленим позивачем усним клопотанням про надання оригіналу даного доказу для ознайомлення.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги, що суд при вирішенні спору не застосував положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", Хартії захисту споживачів, Конституції України, ст.ст. 229, 230 ЦК України, ч. 2 ст. 11, ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", просив рішення суду першої інстанції скасувати повністю, ухваливши нове - про визнання порушеним право ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг ПАТ "Укрсоцбанк" і визнання недійсним договору кредиту №377З від 16.11.2007.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як правильно з`ясовано судом, 16 листопада 2007 року між позивачем і АКБ "Укрсоцбанк" (після зміни назви - ПАТ "Укрсоцбанк") укладено кредитний договір №377КЗ, за положеннями якого кредитодавець надав, а позичальник отримав 54 700 гривень у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру зі сплатою 13, 5 % річних за перший рік. Щодо подальшого розміру процентів, то він підлягав щорічному перегляду відповідно до пункту 2.6. цього правочину та наступним порядком погашення суми основної заборгованості з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 15 листопада 2017 року.

Даний кредит надано ОСОБА_1 з метою придбання земельної ділянки загальною площею 0, 1 га, що розташована у с. Бабин Гощанського району Рівненської області.

Задля повернення отриманих кредитних коштів, сплати процентів, можливих штрафних санкцій та інших витрат на здійснення забезпеченої вимоги між контрагентами того ж числа укладено договір іпотеки №377КЗ-1, що посвідчений нотаріально. Цим договором передбачено, що предметом іпотеки виступає зазначена земельна ділянка в с. Бабин Гощанського району Рівненської області.

В подальшому, у травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про захист його права як споживача і визнання недійсним кредитного договору №377КЗ від 16 листопада 2007 року.

Як на підставу для задоволення його вимог, покликався на невідповідність оспорюваного договору положенням ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, що діяла на час укладення правочин, та Правилам надання банками України, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007. Вказував, що в графіку платежів не враховано понесені позивачем витрати на оплату супутніх послуг, що призвело до значного подорожчання вартості кредиту, а також відсутність графіка платежів на весь строк кредитних зобов`язань.

При цьому, заперечуючи вимоги позивача, обґрунтовано судом спростовано і аргументи про наявність у діях банку умислу на обман ОСОБА_1 , що було використано кредитодавцем при укладенні оспорюваного договору.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навсмино ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З роз`яснень пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" видно, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами.

Натомість будь-яких доказів на обґрунтування своїх вимог, які були б належними, достовірними і допустимими та мали би переконливе і об`єктивне значення при доказуванні предмета позову, позивачем надано не було.

Правила ст.ст. 12 і 81 ЦПК України передбачають здійснення цивільного судочинства на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сам же по собі висновок експерта від 28.09.2018 № 3.5.30/18 у судово-економічній експертизі, який засвідчив факт абсолютного подорожчання кредиту на 40 659, 50 гривень, не вказує про наявність підстав для встановлення безумовного твердження про обман зі сторони відповідача.

При цьому колегія суддів також бере до уваги, що при укладенні оспорюваного договору позичальник діяв відкрито, його волевиявлення на укладення правочину було вільним і відповідало його волі. Також враховується, що від часу укладення договору та звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом минуло понад десять років, тобто протягом тривалого проміжку часу його повністю влаштовували умови кредитного договору від 16 листопада 2007 року №377КЗ.

Крім того, відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки позичальником було прострочено кредитні зобов`язання, тому банк звернувся до суду з вимогами солідарно стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (поручитель) на його користь заборгованість за кредитним договором. Рішенням Рівненського міського суду від 26 червня 2015 року позов задоволено частково і стягнуто ПАТ "Укрсоцбанк" солідарно з відповідачів 49 499, 61 гривню тіла кредиту, 41 610, 40 гривень заборгованості за процентами, а всього 91 110, 01 гривень та 912 гривень судового збору. В задоволенні інших вимог первісного позову та в зустрічному позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 19 серпня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_3 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін, тобто судове рішення набрало законної сили.

Отже, спірні відносини між сторонами з приводу кредитної заборгованості практично врегульовано судом, а тому позовні вимоги, про вирішення яких заявлено вже після набрання рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 , правового значення не мають.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних відносин положень Закону України "Про захист прав споживачів" про 14 календарних днів, протягом яких споживач вправі відкликати свою згоду на укладення договору, то вони заслуговують на увагу. Однак саме по собі посилання суду на цю вимогу закону не призвело до помилкового вирішення справи, оскільки не вплинуло на правильність оскаржуваного рішення.

Не можна погодитися і з доводами автора скарги про недодержання норм процесуального права судом.

Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною третьою цієї статті передбачено повний і вичерпний перелік випадків таких процесуально-правових дефектів.

Між тим, будь-яких доказів про існування таких процесуальних порушень позивачем надано не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом їх не було здобуто.

Решта тверджень заявника про хибність висновків міського суду щодо неправильного вирішення справи на увагу апеляційного суду не заслуговують і не ґрунтуються на обставинах справи.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 12 год. 40 хв. 07.05.2019

Головуючий С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

Н.В.Бондаренко