Справа № 199/696/19
РІШЕННЯ

Іменем України

24.04.2019 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Перетятько А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

за участі відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості проданого майна,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з позовною заявою позивач є співвласником рухомого майна - автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA, 2007 р.в., належного їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності (придбано у період шлюбу), який був проданий відповідачем без згоди позивача. Посилаючись у позові на те, що відповідно до висновку про вартість оцінюваного майна, складеного ТОВ «УКРАЇНСЬКА ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР КОМПЛЕКСНИХ ЕКСПЕРТИЗ», ринкова вартість аналогу легкового автомобіля HYUNDAI ELANTRA, легковий седан, 2007 р.в., об"єм двигуна 1591 станом на 23.01.2019 р. становить 177 800 грн., позивач в окремо заявленій вимозі просила про стягнення Ѕ від зазначеної суми з відповідача на її користь.

Відповідач позов не визнав, та згідно з наданим суду відзивом на позовну заяву твердження позивача про оціночну вартість даного автомобіля в 177 800,00 грн. не відповідає дійсності у зв'язку з тим, що висновок про оцінку складений за ринковими показниками, а не за фактичним станом автомобіля, що був у спільній власності. Зазначений у позові автомобіль був проданий за 146 550,00 грн. відповідно до договору купівлі- продажу від 06.04.2018 року за №1241/2018/890688, що підтверджується листом №31/4-1241- баз від 06.03.2019 р., стан автомобіля з урахуванням недоліків повністю відповідав його ціні на момент продажу., та отримані в результаті його відлучення грошові кошти відповідач витрачав та планує витрачати на потреби спільних дітей: з попереднього погодження з позивачем відповідачем був запланований відпочинок в Турцїї з 13.08.2018 по 20.08.2018 р. із доньками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5. З цією метою відповідача уклав договір про надання туристичних послуг від 18.07.2018 р. з ТОВ «Інкомартур 93», та здійснив передоплату за надання послуг в сумі 59 943 грн. Вартість туристичних послуг на доньок складала 1 144 дол. США, що було еквівалентно 30 534 грн.

З 2018 навчального року син колишнього подружжя - ОСОБА_6 зарахований студентом першого курсу до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», та відповідач самостійно оплачую послуги за його навчання відповідно до Договору №4224/І-ЕЕ-18 від 20.07.2018 р. Відповідно до умов договору плата за навчання складає 45 480 грн. (відповідно за один рік 11 370 грн.), та відповідачем на даний час вже сплачені послуги з навчання за 2018 - 2019 навчальний рік в сумі 11 370 грн. За майбутні роки навчання відповідач також планує сплачувати навчання сина самостійно.

На переконання відповідача є доцільним врахувати потреби спільних з позивачем дітей та необхідність забезпечення їх матеріальних, оздоровчих потреб, культурного та навчального розвитку; також відповідач вважав суму позовних вимог необгрунтованою з урахуванням необ'єктивної оцінки автомобіля Hyundai Elantra, 2007 р.в.

У відповіді на відзив позивач вважає, що вказана у договорі купівлі-продажу сума є заниженою і такою що не відповідає дійсності; договір про платне навчання складено одноосібно відповідачем, ніяких зобов'язань по цьому договору позивач не має, право відповідача розпоряджатися своїми власними коштами на власний розсуд в ньому нічим не обмежено, та відповідач витрачає значні кошти на покращення свого особистого комфорту, іміджу та авторитету, не цурається робити це шляхом формування споживчого інтересу дітей до батьків.

Дослідивши докази, надані позивачем у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.11.1999 р. позивач та відповідач уклали шлюб, який був припинений в результаті його розірвання відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 14.09.2016 р., що підтверджується відповідним судовим рішенням.

Автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, легковий седан, 2007 р.в. з об"ємом двигуна 1591, який був відчужений відповідачем без згоди позивача, є спільною сумісною власністю подружжя; зазначена обставина була визнана учасниками справи (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відчуження транспортного засобу відбувалося за договором купівлі-продажу, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 06.04.2018; сума, яка вказана в договорі купівлі-продажу від 06.04.2018, становить 146 550 грн., що підтверджується відповіддю від 06.03.2019 з ТСЦ 1241.

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності, зокрема, права спільної сумісної власності одного із співвласників рухомого майна.

Розв'язуючи позовні вимоги, суд керується наступним.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Втім, відповідач не виконав покладений на нього обов'язок доказування обставин, необхідних для спростування зазначеної вище презумпції, підстави для звільнення від доказування в цій частині відсутні, у зв'язку з чим суд в цій справі виходить із спільності права власності подружжя на рухоме майно, відносно якого спір розглядається в даній справі.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Норма статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (висновок щодо застосування відповідних норм права міститься в постанові Верховного суду України від 27.04.2016, справа №6-486цс16 /ч. 4 ст. 263 ЦПК України/).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6).

За ст. 13 ЦПК України (ч. 1) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підстави для звільнення від доказування в даній справі не встановлені (ст. 82 ЦПК України).

У зв'язку з вищенаведеним, вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, у зв'язку з чим позовна вимога про стягнення грошової компенсації вартості проданого майна є такою, що підлягає задоволенню.

Щодо посилання відповідача на те, що отримані в результаті продажу автомобіля HYUNDAI ELANTRA, 2007 р.в., грошові кошти витрачені та витрачатимуться на потреби спільних дітей, то зазначене з огляду на предмет та підставу поданого позову не спростовує доводи позивача.

Разом з тим, щодо розміру грошової компенсації, то суд не погоджується із наведеним позивачем розміром, виходячи з наступного.

В силу ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Так, на підтвердження своїх вимог про вартість зазначеного вище автомобіля, позивач надала наступний доказ: висновок про вартість оцінюваного майна, виконаний ТОВ «Українська оціночна компанія», згідно з яким ринкова вартість аналога об'єкта оцінки - легкового автомобіля HYUNDAI ELANTRA, 2007 р.в., двигун 1591 см.куб., 5 МТ, VIN НОМЕР_4 станом на 23.01.2019 складає 177 800 грн.

Втім, здійснення розрахунку середньоринкової вартості автомобіля віднесено до повноважень Мінекономрозвитку, а така інформація може бути надана виключно цим органом. Такі докази в матеріалах справи відсутні, з огляду на що суд не приймає наданий позивачем висновок ТОВ «Українська оціночна компанія».

До того ж, як убачається з наданого позивачем висновку, при обчисленні вартості транспортного засобу враховані не усі технічні характеристики рухомого майна, належного сторонам в даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд бере до уваги вартість автомобіля, визначену умовами відповідного договору купівлі-продажу, згідно з яким сума, яка вказана в договорі купівлі-продажу від 06.04.2018, складає 146 550 грн., у зв'язку з чим розмір грошової компенсації становить 73 (сімдесят три тисячі) 275 (двісті сімдесят п'ять) грн.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 76 - 81, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості проданого майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1) грошову компенсацію вартості проданого майна, належного ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, а саме автомобіля Hyundai elantra, 2007 р.в. р/н НОМЕР_3 в розмірі 73 (сімдесят три тисячі) 275 (двісті сімдесят п'ять) грн.

Дата складення повного судового рішення 04.05.2019.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї