Дата документу 13.05.2019 Справа № 319/1657/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 319/1657/18 Головуючий у 1-й інстанції: Валігурський Г.Ю.
Провадження № 22-ц/807/1619/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок вчинення злочину,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 3 211,63 грн. матеріальних збитків та 10 000 грн. моральної шкоди, заподіяних внаслідок вчинення злочину.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач 16.10.2017р. нанесенням йому ударів спричинив легкі тілесні ушкодження. У зв`язку з цим вироком суду від 27.03.2018 відповідача визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Внаслідок злочинних дій відповідача йому завдано матеріальних збитків на загальну суму 3297,76 грн., що пов`язані з придбанням ліків, лікарських засобів, медичним обстеженням, а також з витратами на проїзд до медичного закладу у м. Запоріжжя. Крім матеріальних збитків йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних громадських зв`язків. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінив у 10 000 грн. Оскільки завдана йому відповідачем шкода останнім не відшкодована добровільно, просив суд стягнути її в судовому порядку.

Також позивач подав заяву про стягнення з відповідача 3250 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3120 грн. 62 коп. матеріальних збитків та 5000 грн. моральної шкоди, заподіяних внаслідок вчинення злочину, 1198 грн. 58 коп. витрат на правничу допомогу адвоката, а всього 9 319 грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 433 грн. 21 коп. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну

скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким змінити розмір відшкодування: суму матеріальної шкоди зменшити на 797,08 грн. і моральної шкоди зменшити до 1000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Судом встановлено, що згідно вироку Куйбишевського районного суду Запорізької області від 27.03.2018 у справі № 319/1630/17, який набрав законної сили 27.04.2018, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Як слідує з вказаного вироку, відповідача засуджено за вчинення дій, пов`язаних з нанесенням позивачу 16.10.2017 декількох ударів, внаслідок яких останньому були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді синців на голові і обличчі, саден на обличчі, закритого перелому кісток носу без зміщення, синця в ділянці мочевидного відростка, забиття грудної клітини.

Крім того, з медичної карти стаціонарного хворого № 2496/140 встановлено, що після отриманих травм позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 20.10.2017 по 01.11.2017 з діагнозом «струс головного мозку».

Позивач також перебував на стаціонарному лікуванні з 02.11.2017 по 22.11.2017 з діагнозом ІБС, що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого № 2620/148.

Під час лікування за рекомендаціями лікарів позивачу необхідно було вживати ліки, тому на виконання лікарських рекомендацій позивачем були придбані ліки та лікарські засоби загальною вартістю 3120 грн. 62 коп., що підтверджується фіскальними чеками аптек від 20.10.2017, 24.10.2017, 27.10.2017, 31.10.2017, 02.11.2017.

З`ясувавши зазначені обставини на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 щодо матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування на суму 3120,62 грн. А також суд вважав, що маються підстави і для відшкодування моральної шкоди позивачу як потерпілому від злочинних дій відповідача, визначивши її розмір в сумі 5000 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності з ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

У відповідності з п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Отже, спричинення відповідачем позивачу ушкодження здоров`я внаслідок вчинення злочину підтверджується вироком суду, який набрав законної сили, та ОСОБА_2 визнано потерпілим від вказаного злочину.

Проте заявлений ним цивільний позов у кримінальному провадження вироком суду залишено без розгляду, а тому останній пред`явив його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Між тим, частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, спричинення тілесних ушкоджень легкого ступнею ОСОБА_1 позивачу ОСОБА_2 встановлено вироком суду, тому у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню у цій справі про цивільно-правові наслідки неправомірних дій відповідача.

Відповідач в скарзі не оспорює цих обставин, а лише не погоджується з визначеним судом розміром відшкодування.

Так, в апеляційній скарзі міститься посилання ОСОБА_1 на недоведеність позивачем понесених витрат на лікування та придбання медичних препаратів, тому просить зменшити їх на 797,08 грн.

Проте, вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи належним чином підтверджено погіршення стану здоров`я позивача та потреба в стаціонарному лікування після нанесення відповідачем тілесних ушкоджень.

Так, висновком № 708 судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_2

відбувся короткочасний розлад здоров`я внаслідок отримання легких тілесних ушкоджень (а.с. 8-10). Та ці обставини підтверджуються медичною картою стаціонарного хворого № 2496, а витрати на лікування відповідним переліком ліків, складеним лікарем, а їх придбання наданими фіскальними чеками.

В скарзі відповідач зазначає, що лікування позивача в кардіологічному відділенні не пов`язано із спричиненими тілесними ушкодження, оскільки позивач і раніше мав серцеве

захворювання, а тому придбані під час цього лікування медичні препарати не підлягають відшкодуванню за його рахунок.

Але колегія ці ствердження також визнає неспроможними.

Так, з направлення в обласну клінічну поліклініку до лікаря-кардіолога вбачається, що ОСОБА_2 було направлено в лікувальний заклад з післятравматичним діагнозом. Також вказано, що погіршення стану здоров`я виникло у ОСОБА_2 після стресової ситуації та отриманої травми голови і грудної клітини 17.10.2017р. (а.с. 26).

Відтак, загострення серцевої хвороби відбулось саме зі стресовою ситуацією через побиття зятем ОСОБА_1

З медичних довідок вбачається, що позивачу було призначено лікарські препарати для відновлення стану здоров`я, а доданими квитанціями та фіскальними чеками підтверджено понесені витрати на придбання призначених лікарських засобів і під час лікування у кардіологічному відділенні з 02.11.2017р. по 22.11.2017р., які були ретельно перевірені судом (а.с. 11-25).

Отже, вказаними доказами підтверджується, що сума витрат позивача, пов`язаних з лікуванням внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та подальшого лікування внаслідок погіршення стану здоров`я через стресову ситуація, створену відповідачем, становить 3120 грн. 62 коп., та зниженню за доводами відповідача не підлягає.

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Задовольняючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції визначив розмір компенсації у грошовому виразі в сумі 5 000 грн., адекватній моральним стражданням, адже безпідставне побиття зятем є само по собі психотравмуючим фактором, а в цій ситуації це шкода, спричинена злочином із травмуванням з подальшим лікуванням від травм та від загострення загальної хвороби.

Матеріалами справи встановлено, що отриманими тілесними ушкодженнями позивачу заподіяні моральні страждання, які полягають у фізичному болю та душевних стражданнях, моральних переживаннях. Також моральна шкода виявляється у порушенні нормальних життєвих зв`язків, оскільки для відновлення здоров`я позивачу необхідно було лікуватись протягом майже місяця в умовах стаціонару, також необхідним було приймати участь у слідчих діях, судових процесах, відстоюванні своїх вимог щодо спричиненої шкоди, тобто додавати додаткових зусиль для вирішення цих життєвих ситуацій і питань.

У такому разі не заслуговують на увагу доводи скаржника щодо необґрунтованого визначення розміру моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги характер вчиненого злочину, ступінь вини обвинуваченого, глибину моральних страждань, спричинених внаслідок злочину, та з урахуванням вимоги розумності та справедливості, визначено розмір моральної шкоди на суму 5 000 гривень. З вказаним висновком суду погоджується і колегія суддів.

За вказаних обставин, колегія вважає, що судом правильно вирішено цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 у порядку цивільного судочинства та з урахуванням встановлених вироком суду обставин, а також на підгрунті досліджених всебічно та ретельно доказів, на підставі яких зроблено вмотивований і обґрунтований висновок про доведеність вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що за наведеними в апеляційній скарзі доводами підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції не вбачається, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

К еруючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 13 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: