Справа №: 486/1626/19 Провадження № 2-о/486/48/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м.Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Далматової Г. А., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 , відповідачі виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, Центр надання адміністративних послуг м.Южноукраїнська Миколаївської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій просить встановити факт належності йому на праві власності єдиного цілого об`єкту нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Із заяви та доданих до неї документів вбачається, що заявнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить 270/1000 часток квартири, на підставі договору дарування 728/1000 часток квартири, а всього 998/1000 часток квартири АДРЕСА_1 . Таким чином фактично заявнику належить уся квартира, а правовстановлюючі документи містять помилки. У зв`язку з відсутністю у правовстановлюючих документах 2/1000 частки заявнику неможливо розпорядитися належним майном, а така розбіжність у правовстановлюючих документах виникла через арифметичну помилку державного реєстратора.

Посилаючись на відсутність спору про право заявник просить в порядку окремого провадження встановити факт належності йому нерухомого майна на праві власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України право власності визнається в судовому порядку шляхом пред`явлення позову.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»розяснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки як що під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Згідно з ч. 4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, оскільки суд вбачає спір про право, а саме про невизнане право власності, при цьому заявником не надані докази звернення до органів виконавчої влади і відмови вирішення питання у позасудовому порядку (що є обов`язковим при вирішенні питання про відкриття провадження відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17), суд дійшов висновку, що звернення в порядку окремого провадження є невірно обраним способом захисту права.

За таких обставин, суд вважає, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.

Таким чином, суд роз`яснює заявнику, що за його клопотанням сплачена сума судового збору повертається йому за ухвалою суду.

Керуючись п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 260, 293, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , відповідачі виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, Центр надання адміністративних послуг м.Южноукраїнська Миколаївської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , що сплачена ним сума судового збору буде повернута за ухвалою суду у разі пред`явлення клопотання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Южноукраїнського міського суду Г. А. Далматова