Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

місто Київ

справа № 295/19730/14-ц

провадження № 61-20665св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 липня 2016 року у складі судді Сингаївського О. П. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 07 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Матюшенка І. В., Борисюка Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У грудні 2014 року Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області (далі - УПФУ в м. Житомирі) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплаченої пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ОСОБА_3 на підставі його заяви від 29 лютого 2012 року призначено з 05 березня 2011 року пенсію у зв'язку із втратою годувальника ОСОБА_4 Крім того, одночасно, пенсія призначена на їхню спільну дочку, яка не досягла 8-річного віку - ОСОБА_5 Такі виплати ОСОБА_3 отримував до листопада 2013 року. Посилаючись на те, що відповідач безпідставно отримував пенсію, оскільки не перебував з померлою ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, УПФУ в м. Житомирі просило стягнути з відповідача на свою користь 21 824, 73 грн отриманих коштів.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що пенсіонер зобов'язаний повернути надміру сплачену суму пенсії лише у разі встановлення зловживань з його боку або наявності рахункової помилки з боку Пенсійного фонду України (територіального органу). Натомість позивач не довів факту недобросовісного набуття ОСОБА_3 отриманих коштів у розмірі 21 824, 73 грн, які є пенсійною виплатою, призначеною йому УПФУ в м. Житомирі, також не надано даних та відповідних доказів на підтвердження наявності рахункової помилки. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що під час розгляду справи факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у сумі 21 824, 73 грн, які є пенсійною виплатою, УПФУ в м. Житомирі не доведено, як і не доведено й наявності рахункової помилки. Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що безпідставно набуті кошти, які належать до виплат, установлених абзацом другим частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

УПФУ в м. Житомирі, не погодившись із ухваленими судовими рішеннями, у січні 2017 року звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що відповідач безпідставно отримував

у період з 05 березня 2011 року до 30 листопада 2013 року пенсію як непрацюючий член сім'ї, який здійснює догляд за дитиною до 8 років, оскільки у нього не був зареєстрований шлюб з померлим годувальником. Таким чином, утворилась переплата пенсії. Оскільки обставини, які були виявлені після призначення та виплати пенсії, зумовили необхідність приведення виплат у відповідність з нормами законодавства України з моменту призначення пенсії, то така сума переплати підлягає поверненню особою, через дії (бездіяльність) якої була спричинена майнова шкода у вигляді переплати пенсії.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХКАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року відкрито касаційне провадження, ухвалою від 05 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За правилом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, далі - ЦПК України 2004 року) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, а касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 на підставі його заяви від 29 лютого 2012 року, згідно з протоколом від 15 травня 2012 року, призначено з 05 березня 2011 року пенсію у зв'язку із втратою годувальника ОСОБА_4 Одночасно пенсія була призначена на їхню спільну дочку, яка не досягла 8-річного віку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 до заяви про призначення пенсії додано: копію свідоцтва про народження ОСОБА_5; свідоцтво про смерть ОСОБА_4; її трудову книжку; довідку Житомирського міського центру зайнятості від 05 липня 2011 року № 7171 про те, що відповідач у міському центрі зайнятості станом на 05 липня 2011 року на обліку не перебуває; довідку ЖБК № 2 від 25 лютого 2012 року № 226 про те, що разом з відповідачем проживає без реєстрації його дочка ОСОБА_5; довідку УПСЗН від 27 лютого 2012 року за № 707 про те, що відповідач на обліку не перебуває; довідку КВЖРЕП № 1 від 29 лютого 2012 року № 645 про те, що «за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3. На день її смерті, за цією адресою зареєстрована ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2»; довідку ДПІ у м. Житомирі від 03 лютого 2012 року за № 5318/с/29 про те, що відповідач станом на 27 січня 2012 року як ФОП на обліку в ДПІ у м. Житомирі не перебуває; довідку ЖБК № 2 від 31 березня 2012 року за № 263 про те, що разом з відповідачем у квартирі (АДРЕСА_2) проживає без реєстрації неповнолітня його дочка - ОСОБА_5, за якою він здійснює догляд.

У листопаді 2013 року УПФУ в м. Житомирі припинило здійснення виплат ОСОБА_3

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов'язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна;

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування статті 1215 ЦК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року у справі

№ 6-91цс14, підстав відступити від яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц не встановила.

Судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у сумі 21 824, 73 грн, які є пенсійною виплатою, при цьому УПФУ в м. Житомирі не доведено наявності рахункової помилки, а відтак обґрунтованим є висновок судів про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.

Доводи касаційної скарги є аналогічними обґрунтуванню позовної заяви та не містять посилань на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року

і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Висновки за наслідком розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик