_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/520/552/19
УХВАЛА

24.04.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової О.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження заяву представника позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову по цивільній справі №520/18351/18 за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Київський районний відділ у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення,

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Київський районний відділ у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, в якій позивач просить суд:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/0022/74/69535 від 26.01.2017 року, яка становить в розмірі 1127659 гривень 27 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом реалізації її на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження;

- позбавити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 права користування квартирою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності;

- виселити без надання іншого майна ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності;

- стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у рівних частках витрати по сплаті судового збору в сумі 24694 гривні 42 копійки.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

24.04.2019 року представником позивача було надано до суду заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом

- заборонити здійснювати реєстраційні дії (прописувати осіб) щодо предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2 місті Одесі, шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну продажу на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Подана позивачем заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

2. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже забезпечуючи позов, суд виходить з тих видів такого забезпечення, які передбаченні чинним процесуальним законодавством у відповідності до ст. 150 ЦПК України.

Суд зазначає, що у поданій позивачем заяві про забезпечення позову, представником Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» взагалі не зазначено яке коло осіб позивач просить суд зобов`язати вчиняти певні дії, а саме не здійснювати реєстраційні дій щодо предмета іпотеки - спірної квартири.

Крім того, у заяві позивач зазначив, що під забороною здійснювати реєстраційні дії, він фактично вважає та просить встановити заборону «прописувати осіб».

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 14 листопада 2001 року адміністративно-дозвільний інститут прописки було скасовано.

На сьогодні, замість прописки в Україні існує поняття «реєстрація місця проживання» встановлена Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».

Суд встановивши що мав на увазі позивач під вимогою встановлення заборони здійснювати прописку, а саме маючи на увазі встановлення заборону здійснювати реєстраційні дії щодо місця проживання осіб, позивачем одночасно зазначено, що він просить суд встановити таку заборону стосовно спірного нерухомого майна шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну продажу на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження.

Однак, суд вважає вказану вимогу позивача не доречною та безпідставною, оскільки питання щодо реалізації майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, можливо після вирішення судом питання щодо звернення стягнення на таке майно, що в свою чергу є предметом позову в цій справі та підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а не є видом забезпечення позову.

На підставі викладеного, суд вважає заяву позивача з урахуванням заявлених ним вимог, безпідставною, а відтак не підлягаючою до задоволення.

Одночасно судом враховується, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, суд позбавлений права виходити за межи заявлених позивачем вимог.

Судом одночасно враховується, що представником позивача є адвокат, а відтак особа - фахівець в галузі права, тобто обізнана з вимогами процесуального закону, з урахуванням того, що адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову по цивільній справі №520/18351/18 за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Київський районний відділ у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.