№2/200/2173/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» квітня 2019 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська в складі: головуючого судді Томаш В.І., при секретарі Кубрак К.В., розглянувши у спрощеному провадженні з викликом сторін в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» «про повернення коштів та відшкодування моральної шкоди»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із зазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на його користь грошові кошти у розмірі 38 655 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» «про повернення коштів та відшкодування моральної шкоди» призначено до розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не зявився, але представник позивача надав суду заяву про розгляд справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений, про важливість своєї відсутності суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надали.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено наступне.

04 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» було укладено кредитний договір № 6766668 від 04.09.2008 року, згідно до якого позивач отримав кошти у розмірі 23739 доларів США на придбання у кредит авто марки Toyota Corollа, зі строком виплати боргу до 04.09.2015 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів у зазначеній вище сумі підтверджується підписом у кредитному договорі. Обовязки за договором позивачем виконано у повному обсязі у відповідності графіка погашення кредиту. У листопаді 2013 року позивач переніс лівосторонній ішемічний інсульт та отримав інвалідність другої групи з висновком непридатності до професійної праці та йому було нараховано пенсію. Не зважаючи на погіршення матеріального стану , ОСОБА_1Є продовжував виконувати обовязки за кредитним договором на протязі 2014 року, що підтверджується .

13.01.2015 року між позивачем та банком на підставі заяви позивача було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 04.09.2008 року № 6766668 та продовжено строк повернення кредитних коштів до березня 2017 року, складений та затверджений новий графік повернення коштів. Позивач виконав всі покладенні на нього зобовязання достроково та кредит було закрито 13 жовтня 2016 року, що підтверджується довідкою заступником керуючого відділенням з контрольно-операційної діяльності відділення ПУМБ в м. Дніпро від 12.04.2019 року.

Однак 26.07.2018 року позивач з родиною пересуваючись на авто придбаному за кредитні кошти, були зупинені співробітниками поліції на підставі того, що його автомобіль знаходиться в розшуку та на нього накладений арешт Шевченківським відділом ДВС, було викликано евакуатор та автомобіль було направлено до штраф майданчику.

Згідно наданих квитанцій, позивачем були понесені витрати на евакуатор за перевезення тимчасово затриманого автомобіля в розмірі 1220 грн. та за зберігання автомобіля НОМЕР_1 на штрафному майданчику в розмірі 1056 грн. та 30 грн. за банківські операції.

Після усного звернення до Шевченківського ДВС, стало відомо, що ними накладено арешт на майно позивача, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за яким з позивача на користь відповідача стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 6766668 від 04.09.2008 за період з 16.03.2015 року по 17.11.2015 року у розмірі 37 368 гривень 23копійки.

Як вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи квитанцій про погашення кредитних зобовязань з а період з 16.03.2015 року по 17.11.2015 рік заборгованість за кредитним договором була відсутня.

Згідно ч.4 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», сторони зобовязані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обовязкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Відповідачем, вищезазначені вимоги закону виконані не були, про відсутність заборгованості позивача перед ними виконавчу службу не повідомили.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь суми виконавчого збору 10% - 3 763 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 200 грн., що підлягали стягненню з позивача під час закриття виконавчого провадження, підлягають задоволенню та підтверджуються квитанцією про сплату від 05.07.2018 р.

Також є обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення на його користь коштів за перевезення тимчасово затриманого автомобіля НОМЕР_2, що належить позивачу в розмірі 1220 грн. та за зберігання автомобіля НОМЕР_2 на штрафному майданчику в розмірі 1056 грн., а також 30 грн. за обслуговування банком.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги, щодо відшкодування вартості таксі в розмірі 500 грн. та витрачених коштів на лікування, в обґрунтування яких позивачем зазначено, що внаслідок незаконного накладення арешту на його автомобіль НОМЕР_1, внаслідок чого під час поїздки до лікарні у м. Запоріжжя його автомобіль був зупинен працівниками поліції, як такий, що знаходиться в розшуку, та відправлений на штрафний майданчик, внаслідок чого позивач був позбавлений транспортного засобу та був змушений викликати таксі, послуги якого склали 500 грн., проте позивачем не надано жодного доказу того, що за послуги таксі ним була сплачена саме ця сума, не зазначена служба таксі, якою саме скористувався позивача та не наведені розрахунок за їх тарифом. Щодо витрат на лікування, дійсно позивачем надані чеки у відповідності до яких останнім були придбані медичні ліки на загальну суму 4 833 грн., однак як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) №4854, ОСОБА_1 знаходився в неврологічному відділенні для хворих з порушенням мозкового кровообігу КЗ «ДОКЛ ім.Мечникова» у період з 10.07.1918 р. та був виписаний 23.07.2018 року з наданими рекомендаціями, щодо лікування, а саме йому були показані наступні препарати: Актовегин, ліаліпон турбо, діокор, амлодипин, магникор, клівас, предуктал. З наданих позивачем чеків, щодо придбання медичних ліків вбачається, що усі ліки, були придбані позивачем за наданими рекомендаціями після виписки з лікарні 23.07.2019 р. а вищевикладені події, внаслідок яких стан здоровя позивача начебто погіршився та останній був змушений лікуватися та придбати вищезазначені ліки, трапились 26 липня 2019 року, що свідчить про відсутність наслідково-причинного звязку між подіями та необхідністю придбання зазначених ліків на загальну суму 4 833 грн., тому в задоволенні вимог позивача про стягнення витрачених коштів на виклик таксі в сумі 500 грн. та на лікування в сумі 4833 грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Окрім того, позивачем пред'явлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 27080 грн., які підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно розяснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р №4, зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р №5 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У зв'язку з чим моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження нормального активного громадського життя, при настанні інших негативних явищ.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка може полягати у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у тому числі узв'язку з відчуттям фізичного болю та страждань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Зіставляючи у сукупності зазначені обставини, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд вважає співрозмірним з урахуванням того, що відповідачем безпідставно були предявлені вимоги до позивача щодо стягнення неіснуючої заборгованості за кредитним договором в наслідок чого позивач був позбавлений користуватися своєю власністю, змушений був витратити певну суму грошових коштів, а також те, що позивач був позбавлений можливості реалізувати певні свої плани (поїздка на консультацію до лікарні у м.Запоріжжя), відповідно він, переніс певний дискомфорт життя, моральні страждання внаслідок неправомірних відносно нього дій з боку відповідача, суд вважає співрозмірною сатисфакцією відшкодування моральної шкоди слід визначити і стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь держави і судовий збір за розгляд даного позову у суді та від сплати якого позивач звільнений відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користьдержави суму судового збору у розмірі 704,80 грн. за подання позивачем до суду позовної заяви немайнового характеру та за задоволення позовної вимоги майнового характеру 704,80 грн., а всього 1 409,60 грн..

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 259 263, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» «про повернення коштів та відшкодування моральної шкоди» - задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (ЄДРПОУ 14282829) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) грошові кошти у розмірі 6242 шість тисяч двісті сорок дві) грн. 00 коп.

Стягнути акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Стягнути з акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» () на користь держави судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя Бабушкінського

районного суду ОСОБА_3