Справа № 159/1010/18
Провадження № 2/159/23/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Панасюка С.Л.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельський житлово-будівельний комбінат», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Ковельська міська рада Волинської області, про розірвання договору оренди та зобов'язання повернути орендоване майно,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що 03.04.2006 року між позивачем, як орендодавцем, та ТзОВ «Ковельський житлово-будівельний комбінат», як орендарем, був укладений договір оренди земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Хомич В.С. за реєстровим № 564. За умовами договору оренди землі, орендодавець зобов'язується передати, а орендар прийняти в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва готельного комплексу, площею 3164 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1. Договір укладено строком на 3 роки. 20.11.2006 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 03.04.2006 року за № 564, згідно якої строк дії договору оренди становитиме 49 років. Сторони узгодили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 180 гривень щомісячно до 27 числа місяця, наступним за звітним. Обчислення орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції. 10.06.2006 року сторонами складено та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки. Згідно додатку № 2 від 28.04.2009 року до договору оренди, земельна ділянка була надана в оренду з відповідними будівельними матеріалами. Згодом позивач змінила цільове призначення вказаної земельної ділянки: цільовим призначенням стало розташування 72-х квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованим готельно-торговим комплексом. На вказаній земельній ділянці наявні будівельні матеріали у вигляді фундаменту. Будівництво досі не завершене, орендна плата за користування ділянкою відповідачем не сплачується. Позивач вказує, що систематичне невиконання відповідачем умов договору оренди в частині своєчасного та повного внесення орендної плати за землю спричинило утворення заборгованості у сплаті за оренду у значному розмірі. Постановою господарського суду Волинської області від 16.03.2012 року ТзОВ «Ковельський ЖБК» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Позивач 26.08.2016 року звернулась до відповідача з листом про розірвання договору оренди землі за взаємною згодою сторін, однак листом ліквідатора ТзОВ «Ковельський ЖБК» від 01.09.2016 року у такому розірванні було відмовлено. Листом, зокрема, повідомлено, що комітет кредиторів ТзОВ «Ковельський ЖБК» прийняв рішення не розривати договір оренди земельної ділянки. Позивач зазначає, що статтею 141 ЗК України передбачена така підстава для припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. На сьогодні ТзОВ «Ковельський ЖБК» визнане банкрутом, перебуває у стані ліквідації, товариство фактично не використовує орендовану земельну ділянку за призначенням та не має змоги нести тягар її утримання, зокрема, сплачувати орендні платежі, в зв'язку з чим існує заборгованість за ними. Позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки та додаткову угоду до нього, зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку та будівельні матеріали, які знаходяться на ній.

Заперечення відповідача.

Відповідач заперечив позов тим, що на ділянці проводяться будівельні роботи і значна їх частина вже проведена. На ділянці наявні не будівельні матеріали, а незавершене будівництво, прав на яке позивач не має. Протягом усього часу дії договору позивач не пред'являла жодної претензії чи позову щодо несвоєчасної сплати орендної плати, отже, не вважала свої права порушеними. Крім цього, в провадженні господарського суду Волинської області перебуває справа про банкрутство ТзОВ «Ковельський житлово-будівельний комбінат». Ухвалою господарського суду Волинської області від 13.09.2011 року встановлено вичерпний перелік кредиторів ТзОВ «Ковельський житлово-будівельний комбінат», вимоги яких визнані судом. Відповідно до ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній станом на 13.09.2011 року, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд прямо зазначив в ухвалі, якою був затверджений реєстр кредиторів. Позивача немає у переліку кредиторів, отже, зобов'язання ТзОВ «Ковельський житлово-будівельний комбінат» щодо неї вважаються погашеними і є припиненими. Просить в позові відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

Позивач є власником земельної ділянки, площею 0,3164 га., кадастровий номер НОМЕР_1 га., розташованої у АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - розташування 72-квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованим готельно-торговим комплексом.

03.04.2006 року між сторонами був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 3 роки для будівництва готельного комплексу.

Пунктом 8 вказаного договору визначено, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 180 гривень щомісячно до 27 числа місяця, наступним за звітним. Обчислення орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції.

10.06.2006 року сторонами складено та підписано акт прийому-передачі земельної ділянки.

Згідно додатку № 2 до договору від 28.04.2009 року, земельна ділянка надана в оренду з відповідними будівельними матеріалами.

20.11.2006 року була укладена додаткова угода до договору, згідно якої строк оренди збільшений до 49 років.

Згідно ст.651 ЦК України:

1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як стверджує позивач, відповідач систематично не виконує умови договору оренди земельної ділянки, не вносить орендну плату, внаслідок чого утворилась значна заборгованість.

Згідно з п.«в» ч.1 ст.96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Судом встановлено, що відповідач визнаний банкрутом 16.03.2012 року (постанова господарського суду Волинської області від 16.03.2012 року у справі № 7/61-Б за заявою ТзОВ «Ковельський житлово-будівельний комбінат» про банкрутство).

Отже, у зв'язку з визнанням відповідача банкрутом, усі дії щодо його майна повинні вчинятися в порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки це майно включається до складу ліквідаційної маси.

На сьогодні триває провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Ковельський житлово-будівельний комбінат», сформовано ліквідаційну масу банкрута, вчиняються дії для майбутньої її реалізації з метою погашення вимог кредиторів.

Статтею 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

Також, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Таким чином, Закон про банкрутство не містить застережень щодо можливості виникнення у банкрута нових грошових зобов'язань після відкриття ліквідаційної процедури, окрім випадків, прямо передбачених цим Законом.

Отже, у зв'язку з визнанням відповідача банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, підприємницька діяльність відповідача є завершеною, що унеможливлює виконання ним зобов'язань щодо сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки.

Тому, невиконання відповідачем цих зобов'язань не може стати підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки після відкриття ліквідаційної процедури. Відповідач в силу закону позбавлений можливості виконувати договірні зобов'язання за цим договором, зокрема, сплачувати орендну плату за ним, тому і не може нести цивільну-правову відповідальність за таку несплату у вигляді розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позивачу належало порушувати питання про таку відповідальність до початку процедури ліквідації.

Позивач не пред'являла до відповідача жодних претензій чи вимог щодо несвоєчасної сплати орендної плати до початку ліквідаційної процедури. Доказів щодо існування таких претензій чи вимог позивач не надала.

Позивач додала до заяви постанову Вищого господарського суду від 31.08.2016 року у справі № 918/985/15.

Однак, обставини вказаної справи не є подібними до цієї справи.

У справі, яку розглядав господарський суд, існувала заборгованість за орендною платою, яка утворилась до початку процедури ліквідації і позовна давність для орендодавця для стягнення цієї заборгованості на момент пред'явлення позову про розірвання договору оренди земельної ділянки не минула.

У цій же справі така позовна давність минула.

Оскільки процедура ліквідації розпочалася у 2012 році, а цей позов пред'явлений лише 01.03.2018 року, ще у 2015 році минув строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за орендною платою, яка могла утворитись на момент початку процедури ліквідації.

До того ж, позивач не заявила вимогу про таку заборгованість у встановленому процедурою ліквідації порядку, у зв'язку з чим така вимога є погашеною.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка діяла на момент порушення справи про банкрутство), конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

ОСОБА_1 вимоги до ТзОВ «Ковельський ЖБК» у вказаному порядку не заявляла.

До того ж, відповідно до п.2.23 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Позивач не надала суду жодного належного доказу існування заборгованості за орендною платою, а тому не довела її існування.

Також, слушним є посилання представника відповідача на те, що сторонами не узгоджено способу здійснення платежу орендної плати у безготівковій формі. У договорі, зокрема, відсутній банківський рахунок позивача, на який мала сплачуватися орендна плата. Відсутня також домовленість про порядок сплати орендної плати готівкою. Тобто, позивач, укладаючи договір оренди, не подбала про створення механізму для сплати орендної плати і відповідач не мав такого механізму для виконання своїх договірних зобов'язань.

Таким чином, позивач не довела існування підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки і у цій її вимозі слід відмовити.

Щодо інших вимог, то вони є похідними від вказаної вимоги і у їх задоволенні також слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12-13, 19, 141, 247, 258-259, 265, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст.651 ЦК України, ч.1 ст.96, ч.1 ст.141 ЗК України, ст.ст.14, 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд,

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельський житлово-будівельний комбінат», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Ковельська міська рада Волинської області, про розірвання договору оренди та зобов'язання повернути орендоване майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:С. Л. Панасюк