Справа № 459/2827/17 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/1140/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Львів

Справа № 459/2827/17

Провадження № 22-ц/811/1140/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 І.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 грудня 2017 року у складі судді Жураковського А.І.

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Траст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

24.10.2017 року ПАТ «Банк «Траст» звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 67945,42 грн кредитної заборгованості. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеного 16.12.2015 р. договору відповідач отримав кредит у розмірі 59600 грн., однак останній умов укладеного договору належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість за кредитом, розмір якої станом на 13.09.2017 року становить 67945,42 грн. Тому просить стягнути борг та судові витрати з відповідача.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» заборгованість за кредитним договором № R241.002-TEK.0057489 від 16.12.2015 року у сумі 67945,42 грн., що складається з: 46204,74 грн. заборгованості по кредиту; 3629,33 грн. прострочених відсотків за користування кредитом; 10826,76 грн. простроченої комісії за обслуговування кредитом; 7284,59 грн. пені.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» 1600 грн. понесених судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу.

Вважає що рішення є незаконними та необгрунтованими і таким, що винесене із порушенням процесуального та матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом не повністю досліджено кредитний договір, укладений між банком та відповідачем. Не досліджено оригіналів документів, наданих до суду, адже є сумніви у їх достовірності.

Вважає доданий розрахунок заборгованості за договором кредиту не належним та допустимим доказом по справі. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 ЗУ «Про перський облік та фінансову звітність». Розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов кредитного договору, у зв`язку з тим, що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок банку є відповідна заява на переказ готівки (правова позиція ВСУ у справі № 6-20цс12).

Зазначає, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір.

Просить заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 грудня 2017 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові банку відмовити повністю.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв`язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

18.10.2018 року цивільна справа № 459/2827/17 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника Пащука А.І., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 16.12.2015 р. між ПАТ «Банк «Траст» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R241.002-TEK.0057489, згідно умов якого позивач надав відповідачеві 59600 грн. споживчого кредиту, а останній зобов`язався їх повернути до 14.12.2018 р., сплативши проценти.

Факт видачі кредитних коштів стверджується меморіальним ордером від 16.12.2015 р.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 13.09.2017 р. заборгованість відповідача за цим договором становить 67945,42 грн., що складається з: 46204,74 грн. заборгованості по кредиту; 3629,33 грн. прострочених відсотків за користування кредитом; 10826,76 грн. простроченої комісії за обслуговування кредитом; 7284,59 грн. пені.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до переконання, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по кредитному договору, та внаслідок цього заборгував ПАТ «Банк Траст» 67945, 42 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

А відповідно до ч. 1 ст. 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з доданих до матеріалів справи анкети, пам`ятки клієнта, умов надання та обслуговування кредитів на спожив ця цілі, заяви про надання кредиту на споживчі цілі, додатків до договору №R241/002-TEK/0057489 від 16 грудня 2015 року, такі містять підписи ОСОБА_1 , що свідчить про те що останній був обізнаний про суму кредиту, відсотків по кредиту, комісії та пені.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

А відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, 46204,74 грн. заборгованості по кредиту та 3629,33 грн. прострочених відсотків за користування кредитомпідлягають стягненню з відповідача.

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області в частині стягнення заборгованості в сумі 10826,76 грн. простроченої комісії за обслуговування кредитом та 7284,59 грн. пені.

Так, відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17.

Окрім того, варто зазначити, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми такі, як як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відповідно до ч.1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Районний суд не врахував матеріальний стан відповідача, те що він являється інвалідом, отримує пенсію та інших джерел доходів немає, а тому з урахуванням норм ЦК України, колегія суддів приходить до висновку щодо скасування рішення в частині стягнення пені та відмови в задоволенні позову в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 грудня 2017 рокув частині стягнення заборгованості в сумі 10826,76 грн. простроченої комісії за обслуговування кредитом та 7284,59 грн. пені підлягає скасуванню та в цій частині слід постановити нове рішення, яким у задоволенні таких позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у відповідній частині та постановлення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 грудня 2017 рокув частині стягнення заборгованості в сумі 10826,76 грн. простроченої комісії за обслуговування кредитом та 7284,59 грн. пені скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні таких позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» - 46204,74 грн. заборгованості по кредиту та 3629,33 грн. прострочених відсотків за користування кредитом- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуючий

Судді