Ухвала

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 201/10176/16-ц

провадження № 61-9154 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Акта-Сервіс» до ОСОБА_1 , третя особа - Дніпровська міська рада, про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю

(далі - ТОВ) «Акта-Сервіс» з подальшим уточненням позовних вимог звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 167 800,30 грн, суму інфляційних витрат у розмірі 10 779,46 грн, трьох відсотків річних у розмірі 3 037,43 грн, посилаючись на те, що уклавши договір пайової участі у будівництві № 1105/Б/100-к від 27 липня 2005 року, ОСОБА_1 також взяла на себе зобов`язання щодо укладення з позивачем договору про відшкодування витрат балансоутримувача, а також відшкодування балансоутримувачу всіх витрат за комунальне та експлуатаційне обслуговування ним будівлі, де розташовані приміщення відповідачки. Однак ОСОБА_1 зазначених зобов`язань не виконує,

у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 квітня 2016 року по 01 липня 2017 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2017 року позовні вимоги ТОВ «Акта-Сервіс» задоволено. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ТОВ «Акта-Сервіс» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2016 року по 01 липня 2017 року у розмірі 167 800,30 грн, суму інфляційних витрат у розмірі 10 779,46 грн, трьох відсотків річних у розмірі 3 037,43 грн та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 724,26 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2017 року залишено без змін.

У травні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог

ТОВ «Акта - Сервіс» відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 181 617,22 грн, яка станом на

1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн*100=192 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом

а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилаючись на наявність зазначених обставини, ОСОБА_1 , разом з тим не додала до касаційної скарги доказів, які б їх підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Крім того, аналіз судових рішень у справі не дає підстав для висновку про те, що дана справастосується питання права, яка має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики та справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

При цьому судова практика у цій категорії справ є незмінна, а доводи касаційної скарги по суті стосуються переоцінки доказів.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 04 грудня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 04 квітня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Акта-Сервіс» до ОСОБА_1 , третя особа - Дніпровська міська рада, про стягнення заборгованості, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник