ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 618/924/18 Головуючий суддя І інстанції Гніздилов Ю. М.
Провадження № 22-ц/818/3965/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із земельних правовідносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Котелевець А.В., Кругової С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 16 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Гніздилова Ю.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Колодязнянське» про припинення дії договору оренди земельної ділянки та її повернення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Колодязнянське» про припинення дії договору оренди земельної ділянки та її повернення.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01 вересня 2008 року між ним та ТОВ «Колодязнянське» був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого відповідач по справі прийняв від позивача в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 7, 5143 га, яка належить йому на праві приватної власності, розташовану на території села Колодязне Дворічанського району Харківської області. Відповідно до п. 17 договору оренди, передача земельної ділянки орендарю здійснюється не пізніше 5 календарних днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі, при умові дотримання протиерозійної організації території господарювання. Цього ж дня, на виконання вказаного пункту договору, між позивачем та відповідачем було складено акт передачі-прийому земельної ділянки № НОМЕР_1 . Вказаний договір укладено строком на 10 років, що закріплено п. 7 договору. У зв`язку з тим, що на думку позивача строк дії договору мав закінчуватись 01 вересня 2018 року, ним було направлено відповідачу лист-повідомлення від 14 червня 2018 року про повернення земельної ділянки у зв`язку із закінченням дії договору оренди землі. Однак, від відповідача надійшов лист № 145 від 13 липня 2018 року, в якому вказано, що вищезазначений договір оренди землі зареєстрований у Відділі Держкомзему Дворічанського району Харківської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис 13.03.2012 року, отже договір є укладеним та таким, що набрав чинності з 13.03.2012 року, і саме з цього часу договір розпочав строк своєї дії, що складає десять років, отже цей строк спливає 13 березня 2022 року.

Позивач по справі вважав, що відповідач, зловживаючи часом реєстрації договору оренди землі, відтягував момент повернення земельної ділянки власнику, тому вважає, що договір, укладений між позивачем та відповідачем від 01.09.2008 закінчив свою дію 01.09.2018.

Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 16 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Колодязнянське» про припинення дії договору оренди земельної ділянки та її повернення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Омельницька Т.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог позову. Судові витрати покласти на відповідача.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції товариство вважає його невідповідність нормам матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначено, що сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, уклали і підписали договір 01.09.2008, чим надали згоду встановленої форми, що є моментом укладення договору.

На думку позивача встановлена законом процедура державної реєстрації визначає лише момент набуття чинності договором.

Вказала, що судом не надана оцінка правовідносинам, що фактично існували з моменту передання земельної ділянки у користування і до моменту державної реєстрації договору оренди землі, коли сторони розпочали здійснення своїх прав та реалізацію своїх обов`язків відповідно до визначених ними умов укладеного договору.

Послалась на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц.

ТОВ «Колодязнянське» суду було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просять останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Із посиланням на практику Верховного Суду України (постанова від 18.01.2017 у справі № 6-2777цс16) та Верховного Суду (постанови від 30.01.2018 у справі № 484/272/16-ц, від 14.02.2018 у справі № 388/66/16-ц, від 03.05.2018 у справі № 61-9944св18, від 04.07.2018 у справі № 624/954/16-ц) вказали, що строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Зазначили, що з урахуванням вказаних висновків спірний договір у цій справі не закінчив строк своєї дії.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Нормою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХР № 119080 від 11 жовтня 2004 року, виданого на підставі розпорядження голови Дворічанської райдержадміністрації від 31 серпня 2004 р. №192, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 7, 5143 га для ведення товарного сільськогосподарського, яка розташована на території Колодязнянської сільської ради Дворічанського району Харківської області, КСП «Колодязнянське».

Між ОСОБА_1 та ТОВ «Колодязнянське» 01 вересня 2008 року був укладений договір оренди землі (без номеру), відповідно до умов якого відповідач по справі прийняв від позивача в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 7, 5143 га, яка належить йому на праві приватної власності, розташовану на території села Колодязне Дворічанського району Харківської області. Відповідно до п. 17 договору оренди, передача земельної ділянки в оренду здійснюється не пізніше 5 календарних днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі, при умові дотримання протиерозійної організації території господарювання. Цього ж дня, на виконання вказаного пункту договору, між позивачем та відповідачем було складено акт передачі-прийому земельної ділянки № НОМЕР_1 .

Позивач по справі вважає, що відповідач, зловживаючи часом реєстрації договору оренди землі, відтягував момент повернення земельної ділянки власнику, тому вважає, що договір, укладений між позивачем та відповідачем 01.09.2008 закінчив свою дію 01.09.2018.

Представником відповідача по справі, у наданому до суду відзиві на позовну заяву, зокрема зазначено, що вказаний договір 13 березня 2012 року був зареєстрований у відділі Держкомзему у Дворічанському районі Харківської області, що підтверджується записом № 00708 на останній сторінці договору з підписом і печаткою органу державної реєстрації. Відповідно до п. 7 договору оренди землі, договір укладений строком на 10 років. Згідно з пунктом 37 договору, він набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідач, посилаючись на норми Закону України «Про оренду землі» та Земельного Кодексу (чинних на момент укладення договору), вважає, що строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, тобто з моменту його державної реєстрації, а не з моменту його укладення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що при укладенні спірного договору оренди землі, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов. Точної дати закінчення строку дії договору його умовами не передбачено, зокрема зазначено, що договір укладений строком на 10 років, при цьому він набирає чинності з моменту державної реєстрації вказаного договору.

Районний суд дійшов висновку, що відлік строку дії вказаного договору оренди землі пов`язаний з моментом державної реєстрації орендарем свого права оренди. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Суд вказав, що посилання позивача на те, що права та обов`язки на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін почали діяти з моменту укладення спірного договору, спростовується висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 624/954/16-ц.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками районного суду.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України. Правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України встановлені загальні умови виконання зобов`язань та закріплено основний принцип виконання зобов`язань принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527-545 ЦК України). За її змістом належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичайно застосовуваними вимогами.

Згідно ч. 2 ст. 526 ЦК України виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, який регулює відносини, пов`язані, зокрема, з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент укладення договору), укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 18 вказаного Закону (в редакції, яка була чинною на момент укладення договору), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Ст. 17 цього Закону передбачає, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Отже строк дії спірного договору оренди землі починається після його державної реєстрації, а не з моменту його укладення.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, відповідно до положень ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

При вирішенні питання про початок перебігу строку оренди районний суд на виконання ч. 4 ст. 263 ЦПК України обґрунтовано врахував правові висновки Верховного Суду, що були викладені у постанові від 04.07.2018, прийнятій за наслідками розгляду цивільної справи № 624/954/16-ц.

Верховний суд дійшов висновку, що строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на необхідність врахування у цій справі правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц, оскільки у вказаному правовому висновку йдеться про те, що моментом укладення договору оренди землі є день, коли сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору і скріпили його своїми підписами.

Наведене ніяким чином не спростовує висновку про те, що строк дії Договору починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

У справі, що наразі переглядається апеляційним судом, спірний Договір набирає чинності після його державної реєстрації (пункт 37 Договору), на що сторони добровільно погодились і така умова відповідно до загального правила підлягає обов`язковому виконанню сторонами, ст. 526 ЦК України.

Наданий позивачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції примірник спірного договору містить відмітку про дату його державної реєстрації 13 березня 2012 року. При цьому у справі відсутні відомості про те, на протязі більше ніж три роки після його підписання позивач , що свідчить про те, що після підписання договору йому було відомо про цей факт і він цього не заперечував на протязі шести років після реєстрації, (а. с. 7 на звороті).

Колегія суддів також відхиляє доводи скарги про те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки, що фактична передача у користування спірної земельної ділянки відбулась 01.09.2008. Згідно п. 17 договору оренди передача земельної ділянки в оренду здійснюється не пізніше 5 календарних днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі, при умові дотримання протиерозійної організації території господарювання, а відповідно до п. 27 договору цей договір набирає чинності після його державної реєстрації (а.с. 6, 7). Той факт, що згідно Акту передача земельної ділянки відбулася 01.09.2008р. (а.с. 11), тобто до його державної реєстрації та набрання ним чинності, не впливає на строк його дії, оскільки до державної реєстрації договору та набрання ним чинності використання земельної ділянки має іншу підставу, яка не обумовлена цим договором.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії А.В. Котелевець.

С.С. Кругова.