Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

13 вересня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі:

головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Дудник Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу ДВС м. Миколаїв під час виконання виконавчого листа №1423/18835/2012 ,

В С Т А Н О В И Л А:

15 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області) під час виконання виконавчого листа № 1423/18835/2012, виданого 25 березня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєвая на виконання рішення цього ж суду від 28 січня 2013 року. На думку заявника вказане судове рішення дотепер не виконано з вини Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області, оскілки ніяких виконавчих дій державним виконавцем не було вчинено.

Також просив скасувати постанову головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Звіревич Д.Ю. від 25 листопада 2016 р. про повернення виконавчого документу стягувачу, як незаконну та зобов`язати відновити дане виконавче провадження. Крім того, просив поновити йому строк на оскарження даної постанови.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2018 року скаргу в частині залишено без розгляду у зв`язку зі спливом встановленого законом строку звернення до суду зі скаргою.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2018 року скасувати в частині залишення без розгляду оскарження бездіяльності Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області під час виконання виконавчого листа № 1423/18835/2012, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 25 березня 2013р., щодо наслідків звернення ОСОБА_1 із заявою від 29 червня 2017 року про відкриття виконавчого провадження, та направити в цій частині справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу залишено без змін.

Постановою Серховного Суду від 27 березня 2019 року вказану постанову суду апеояційної інстанції залишено без змін.

Ухвалою судді Центрального районного суду м.Миколаєва Гуденко О.А. прийнято до провадження скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу ДВС м. Миколаїв під час виконання виконавчого листа №1423/18835/2012 .

Таким чином, скарга розгяладється в межах заявлених вимог про визнання бездіяльності державного виконавця незаконною.

05 вересня 2019 року адресу суду надійшла заява від заявника та про розгляд скарги без його участі, зазначали, що скаргу та викладені в ній вимоги підтримує в повному обсязі.

Від Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області відзив на скаргу не надходив.

Перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2013 року позов ОСОБА_1 до Кредитної спілки "Кредитний альянс" про стягнення грошового вкладу та відсотків задоволено, стягнуто з Кредитної спілки "Кредитний альянс" на користь позивача грошовий вклад по договору №55 від 17.06.2009 року в сумі 66000 грн. та відсотків в сумі 27745 грн. 32 коп., всього 93745 грн. 32 коп.

25 березня 2013 року на виконання вказаного рішення Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист №1423/18835/2012.

03 червня 2013 року за заявою стягувача відкрито виконавче провадження примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

14 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2013 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 14 червня 2013 року - відмовлено.

05 листопада 2013 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження. 07 листопада 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

20 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

19 серпня 2014 року за заявою ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

25 червня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

22 березня 2016 року за заявою ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

25 листопада 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", яка є предметом даного судового розгляду.

29 червня 2017 року ОСОБА_1 в черговий раз звернувся до Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області з заявою про відкриття виконавчого провадження.

13 липня 2017 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області було винесено повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з несплатою авансового внеску.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 лютого 2018 року скаргу ОСОБА_1 , задволено та скасоване повідомлення головного державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮв Миколаївській області Звіревич Д.Ю. про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 13.07.2017 року та зобовязано прийняти виконавчий лист № 1423/18835/2012 до виконання.

Згідно статті 385 ЦПК України (у редакції на час звернення зі скаргою до суду) скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

За положеннями ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України.

Як роз`яснено у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивілних і кримінальнх справ від 07.04.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вказаний строк є процесуальними, він може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься переліку таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Так, про порушення своїх прав бездіяльністю ДВС (якщо таке мало місце) ОСОБА_1 повинен був дізнатись, отримавши постанови про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження: від 14 червня 2013 року (яка була ним оскаржена в судовому порядку і в задоволенні скарги відмовлено, від 20 червня 2014 року, від 25 червня 2015 року та від 25 листопада 2016 року. Отже, саме з цього часу починається початок перебігу строків звернення до суду на оскарження такої бездіяльності.

За положеннями статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до 05.01.2017р.), особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, зокрема, знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження.

Так, заявником оскаржується бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області в зв`язку із повідомленням державного виконавця від 13 липня 2017 року про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання як результат розгляду заяви ОСОБА_1 від 29 червня 2017 року про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції Українисудові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з положеннями статей 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналогічні норми містилися й у статтях 383, 387 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, зважаючи на обставини справи, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не виконано усіх покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження`обов`язків щодо примусового виконання рішення суду, а права стягувача порушені тривалим невиконанням судового рішення.

Так, державним виконавцем не вичерпано всіх можливих дій щодо належного виконання рішення суду ,здійснення яких передбачено ЗУ "Про виконавче провадженя", зокрема щоло з`ясування правового статусу приміщення, в якому зареєстрована Кредитна спілка "Кредитний альянс" , вчинення необхідних дій щодо виявлення майна в цьому приміщенні, можливого опису і арешту цього майна, вимагання від матеріально відповідальних та посадових осіб боржника надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження , у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звернення до суду за встановленням тимчрсрового обмеження у праві виїзду керівника боржника юридичної особи за межі .україни до виконання зобовязань за рішенням. За аткогоє підмтсави для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Центрального ВДВс під час виконання заояного рішення Центрального районного суду м.Миколаєва №1423/18835/2012 - в зв`язку із повідомленням державного виконавця від 13 липня 2017 року про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.8 ч.4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" - яке було скасоване ухвалою від 15.02.2018 року Центрального районного суду м. Миколава та зобовязано прийняти виконавчий лист до виконання. Так, саме з часу зподання цього листа на виконання до ВДВС 29 червня 2017 року і по день скасування судом цього повідомлення за наслідками розгляду скарги стягувача - рішення суду не виконане внаслідок бездіяльності державного виконавця . У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також Суд зазначив, що обов`язком держави є нагляд за виконанням рішень проти державних органів (таким виконанням, якого потребує Конвенція без необґрунтованих затримок).Держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України ,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнано неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС під час виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2013 року згідно виконавчого листа №1423/18835/2012, виданого 25 березня 2013 року - за період з 29 червня 2017 року по 15 лютого 2018 року .

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня отримання сторонами повного тексту ухвали до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя Гуденко О.А.