ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2950/19 Справа № 201/4552/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 64/600 частин домоволодіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та враховуючи останні уточнення, просила суд припинити права відповідача на частку у спільному майні та визнати за нею право власності на 64/600 частин домоволодіння /а.с.2-10, 60-69/.

В обґрунтування позову посилається на те, що домоволодіння АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить трьом співвласникам: позивачу, відповідачу і третій особі. Позивачу належить 16/75 частин указаного домоволодіння на підставі договору дарування частини домоволодіння від 05 квітня 2017 року, що становить 128/600 частин домоволодіння. Відповідачу ОСОБА_2 належить 64/600 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 жовтня 2017 року. ОСОБА_3 належить 68/100 частин домоволодіння на підставі договору дарування від 02 серпня 2007 року, що становить 408/600 частин домоволодіння. Позивач та відповідач не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, а частка відповідача у майні є незначною у порівнянні із часткою позивача та не дає можливості виділити в натурі приміщення для володіння і користування нею відповідачем. Відповідач не несе жодних витрат по оплаті комунальних послуг та витрат на утримання домоволодіння, що робить неможливим спільне володіння та користування майном. Крім того, відповідач не проживає у спірному домоволодінні та між сторонами склалися неприязні відносини, що унеможливлює сумісне проживання в одному домоволодінні. Враховуючи, що частка відповідача у домоволодінні є незначною, неможливий поділ домоволодіння або ж виділ в натурі частки, відповідач у спірному домоволодінні не проживає та не несе витрат на його утримання, відповідач проживає у іншому місті, то на думку позивача припинення права власності відповідача на частку домоволодіння не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідач має намір продати належну йому частку у спільному майні, однак жодного разу не повідомив про це позивача, у зв`язку із чим позивач звернулася до відповідача з письмовою пропозицією щодо викупу його частки, однак відповідач жодної відповіді не надав. Враховуючи вищевикладене просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року відмовлено у задовлені позовних вимог про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 64/600 частини домоволодіння /а.с.192-197/.

Не погодившись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що воно є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню /а.с. 233-237/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини домоволодіння від 05 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мамоновою Г.М., належить 16/75 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .с.15-16/.

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 64/600 частин указаного домоволодіння на праві спільної часткової належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07 жовтня 2017 року виданого Дніпровською районною державною нотаріальною конторою, а 68/100 частин указаного домоволодіння належить третій особі ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 02 серпня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пилипенко Н.М. /а.с.17-18/.

Загальна площа указаного домоволодіння складає 61,1 кв.м., житлова площа 48,6 кв.м. Згідно із технічним паспортом указаний будинок складається із двох квартир, з яких позивачу та відповідачу належить квартира АДРЕСА_2 , а решта домоволодіння належить третій особі.

Згідно із звітом про оцінку майна від 29 березня 2018 року ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 складає 97 250 грн., а вартість 8/75 частин домоволодіння складає 10 373,33 грн. /а.с.33-39/.

Такими є фактичні обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи, які її сторонами не оспорюються.

Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За вимогами ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.321 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; ч.1 ст.356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже спірна квартира належить сторонам справи на праві спільної часткової власності.

Статтею 365 ЦК України регламентується питання про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, про що просить позивач у цій справі.

Так право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Отже норми цивільного законодавства (ст. 365 ЦК України) передбачають можливість припинення в особи права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, тобто мова йде про позбавлення власника права власності на його майно з визначених законодавством підстав з одночасним набуттям прав на це ж майно його іншими співвласниками.

Окрім цього, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників і при цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14.

В ухвалі ВССУ від 27 січня 2016 року у справі №6-12402ск15 суд зазначив, що відсутність іншого житла у співвласника квартири, частка якого припиняється на підставі ст. 365 ЦК України, є істотною шкодою, що завдається йому у зв`язку з таким припиненням права власності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Указана квартира належить на праві власності ОСОБА_4 На даний час м.Краматроськ Донецької області знаходиться на лінії розмежування з тимчасово непідконтрольними територіями та відповідач розраховує на те, що зможе виїхати до міста Дніпра та користуватися належною йому на праві власності частиною домоволодіння. Згідно з даними єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач будь-якого іншого житла не має, тож припинення права власності на частку відповідача є істотною шкодою, що завдається йому у зв`язку з таким припиненням права власності.

Враховуючи, що позивач не довів наявності сукупності всіх передбачених статтею 365 ЦК України підстав для припинення права власності відповідачів на належну їм частку у спільному майні та в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач має на праві власності інше житло, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров