ПОСТАНОВА

Іменем України

06 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/5552/17

провадження № 22-ц/4809/856/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко - Шаповалова В. В.

учасники справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача- адвокат Малєєва Олена Миколаївна, за довіреністю - Науменко В?ячеслав Вікторович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Гретченко Лариса Леонідівна,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІГЕРА»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2019 року про закриття провадження у справі у складі судді Павелко І. Л. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІГЕРА» про стягнення заборгованості, і

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІГЕРА» про стягнення заборгованості.

Зазначало, що 14 червня 2016 року між банком та ТОВ «БІГЕРА» укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 200 000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок клієнта. За умовами договору позичальник зобов`язався виплачувати банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов?язань позичальником за кредитним договором, 19 серпня 2016 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки. Оскільки ТОВ «БІГЕРА» не виконує належним чином свої зобов?язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, станом на 18 травня 2017 року утворилась заборгованість.

Банк просив, суд стягнути з ОСОБА_1 , як з поручителя, заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 червня 2016 року в сумі 199 975,01 грн. (а.с. 1-4).

В ході розгляду справи представник відповідача подала до суду клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що правовідносини, які виникли між сторонами, відносяться до юрисдикції господарських судів (а.с. 166-167).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2019 року закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Роз`яснено позивачу про можливість звернення з позовною заявою до Господарського суду.

Ухвалу мотивовано тим, що між сторонами наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов?язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства (а.с. 178-179).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд не звернув увагу на те, що провадження у справі було відкрито 14 вересня 2017 року за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України 15 грудня 2017 року, що справа за суб?єктним складом підлягала до розгляду в порядку цивільного судочинства. Перехідні положення ЦПК України, що набрав чинності 15 грудня 2017 року не містять положень про те, що загальні суди, у провадженні яких перебувають справи даної категорії, повинні закрити провадження чи передати справи на розгляд до господарських судів. В порушення вимог ст.200 ЦПК України суд вирішив питання про закриття провадження у справі на стадії розгляду справи по суті

(а.с.184-186).

У відзиві на апеляційну скарзу представник відповідача просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги Банку є безпідставними, оскільки пунктом 9 Перехідних поожень ЦПК в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року вказано, що спрви у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У суду першої інстанції не має підстав продовжувати розгляд спору щодо правочину, укладеного для виконання зобов?язань за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, розгляд якого відповідно до ст.20 ГПК України віднесено до юрисдикції господарських судів (а.с.217-218).

ТОВ «БІГЕРА» відзив на апеляційну скаргу не подало.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження, 19 квітня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 06 травня 2019 року (а.с. 202, 207).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ТОВ «БІГЕРА», повідомлений належним чином про дату час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань не подав.

Відповідно до ч. 2 ст.372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК).

ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року також встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК).

ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, встановлював юрисдикцію господарських судів у вирішенні, зокрема, спорів, що виникають при виконанні господарських договорів, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин і віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів (пункт 1 частини другої статті 12 ГПК).

ГПК України у редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, передбачає, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК).

Тобто, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Натомість, за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання.

Як свідчать матеріали справи, позов до фізичної особи - поручителя ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, було подано Банком до Кіровського районного суду м.Кіровограда 05 вересня 2017 року (а.с.34).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вважав, що вимога до цього відповідача не може розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Правовою підставою для постановлення ухвали суд вважав, зокрема приписи п.2 ч.1 ст.20 ГПК України, в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, відповідно до якої до юрисдикції господарських судів віднесено справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов?язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Стаття 1 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, обмежувала участь фізичних осіб у господарському судочинстві окремими категоріями спорів, до яких не було віднесено спори щодо виконання умов кредитного договору між кредитором, боржником за основним зобов`язанням і поручителями - фізичною та юридичною особами.

Натомість, ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року не передбачав обмежень щодо розгляду спору з таким предметом і суб`єктним складом, як у цій справі.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позовну заяву Банком було подано до поручителя ще 05 вересня 2017 року та не прийняв до уваги, що позовні вимоги кредитора до поручителя, подані до суду до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Відтак спір, ініційований у суді на підставі процесуальних норм, які діяли до 15 грудня 2017 року, підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Вказаний правовий висновок викладено у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц, провадження № 14-40ц18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-409цс18.

Отже, висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статтіі 255 ЦПК України не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Суд безпідставно послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року, провадження № 12-170гс18 (справа № 910/1733/18), оскільки вказаний правовий висновок стосується спору, що виник за позовом Банку, поданим до суду у лютому 2018 року, тобто під час дії ГПК України у редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року.

Посилання представника відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на пункт 9 Перехідних положень ЦПК в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, є безпідставними, оскільки положення цього пункту врегульовують питання щодо продовження розгляду справ, провадження у яких було відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу і не вирішують питання щодо юрисдикції спорів.

Ухвала суду про закриття провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права, і оскільки ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі, то відповідно до ст.379 ЦПК України вона підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, п. 7 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 травня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко