Провадження №22-ц/812/392/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №481/1770/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу, яку постановив Новобузький районний суд Миколаївської області під головуванням судді Ціпивко Ірини Ігорівни у приміщенні цього суду 21 грудня 2018 року, повний текст якої складений у той же день, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільно нажитого майна,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2018 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільно нажитого майна.

Позов мотивовано тим, що з 13 листопада 1999 р. позивач знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 На даний нас шлюбні відносини між ними припинено за ініціативи ОСОБА_2 Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем. Збереження шлюбних відносин між ними неможливе, а тому ОСОБА_3 вважає, що шлюб повинен бути розірваний із врахуванням вирішення питання про поділ спільно нажитого майна.

В період зареєстрованого шлюбу ними придбано таке майно:

- дві земельних ділянки у розмірі по 0.0100 га кожному за адресою: АДРЕСА_1

- земельні ділянки в АДРЕСА_2

- нежитлову будівлю АДРЕСА_3

- приміщення котельної за адресою АДРЕСА_4

- автомобілі «Сузукі», державний номер НОМЕР_1, «Сітроен» та «Опель»;

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 20.46 га за кадастровим № НОМЕР_4.

Однак, надати суду документи або їх копії на все майно, нажите сторонами в період зареєстрованого шлюбу, позивач не може у зв'язку із тим, що відповідач забрав їх, зокрема, на автомобілі «Сітроен» та «Опель», документів на придбання земельних ділянок, котельної (договорів купівлі-продажу) та інше.

Посилаючись на викладене, припинення сімейних відносин із відповідачем, ухилення останнього від позасудового проведення поділу спільного майна, позивач просила суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем, а також здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме:

-визнавши за нею право власності на 1/2 його частину: нежитлову будівлю «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою АДРЕСА_5 в розмірі 0.0120 та 0.0144, для обслуговування нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_2» (кадастрові № НОМЕР_5); автомобіль «Сузукі», державний номер НОМЕР_1 та стягнути на її користь вартість Ѕ будівельних матеріалів, використаних при самовільному будівництві (переобладнанні гаражів) магазину в АДРЕСА_6, після проведення експертної оцінки;

-визнавши за відповідачем право власності: на котельню за адресою АДРЕСА_4 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 20.46 га (кадастровий НОМЕР_6); автомобілі «Сітроен» та «Опель» та вартість Ѕ будівельних матеріалів, використаних, при самовільному будівництві (переобладнанні гаражів) магазину в АДРЕСА_7 , після проведення експертної оцінки;

-дві земельних ділянки, які належать на праві власності позивачу та відповідачу по 0.0100 га за адресою АДРЕСА_8 залишити за кожним з них.

У грудні 2018 р. ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що зареєстроване за відповідачем, та заборони відчуження всього майна, зареєстрованого за ним, а саме: нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться по АДРЕСА_9; земельні ділянки для обслуговування нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходяться по АДРЕСА_9 (кадастрові номери: НОМЕР_7, НОМЕР_8); автомобілі марки «Сітроен» та «Опель»; гараж, який самовільно переобладнаний в магазин, розташований по АДРЕСА_10; котельню за адресою: АДРЕСА_11 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 20,46 га (кадастровий номер НОМЕР_4); земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_12 Заява мотивована тим, що відповідач ухиляється від поділу майна в добровільному порядку, після припинення сімейних відносин він забрав всі правовостановлюючи документи на спірне майно, через що позивач має побоювання, що ОСОБА_2 може провести відчуження цього майна.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2018 р. заяву ОСОБА_3 задоволено.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно: нежитлову будівлю «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться по АДРЕСА_9; земельні ділянки для обслуговування нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться по АДРЕСА_13 (кадастрові номери: НОМЕР_7, НОМЕР_8); автомобілі марки «Сітроен» та «Опель»; гараж, який самовільно переобладнаний в магазин, розташований по АДРЕСА_10; котельню за адресою: АДРЕСА_14, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 20,46 га (кадастровий номер НОМЕР_4); земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_10.

Ухвала суду мотивована тим, що, як встановив суд, позивач ОСОБА_3 просить накласти арешт на майно, яке є предметом спору, та яке позивач у позовних вимогах просить визнати спільним майном подружжя та поділити.

За таких обставин, виходячи з предмету позову, суд вважав заходи забезпечення позову, визначені у заяві позивача, співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки в разі задоволення позову невжиття заходів його забезпечення може призвести до порушення прав позивача, а також утруднити виконання рішення суду. При тому вжиття таких заходів забезпечення позову жодним чином не порушить прав відповідача на таке майно, чи будь-яких інших осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить її скасувати й відмовити у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на автомобіль марки «Сітроен», державний номер НОМЕР_2.

Апеляційна скарга мотивована тим, що власником автомобілю марки «Сітроен», державний номер НОМЕР_2, є позивач ОСОБА_3 Накладенням арешту на транспортний засіб, власником якого є позивач, не може досягатись мета, передбачена ст. 149 ЦПК України для засобів забезпечення позову, оскільки ненакладення арешту на майно позивача ніяким чином не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Застосування арешту вказаного майна суперечить визначеним ч. 1 ст. 150 ЦПК України положенням, оскільки цією нормою передбачено накладення арешту на майно відповідача, тоді як спірний автомобіль є власністю позивача. Судом не зазначено мотивів, на підставі яких суд дійшов висновку, яким чином невжиття заходів з арешту автомобілю, власником якого є позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача. Судом не досліджено жодного доказу в обґрунтування саме такого виду забезпечення позову як арешт автомобілю. Крім того, відповідач зазначає, що, наклавши арешт на автомобіль, суд порушив його право користування автомобілем, яке він має відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04 квітня 2013 р. НОМЕР_9

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 3 ст. 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, і накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також заборона вчиняти певні дії.

Також ч. 2 ст. 150 ЦПК України передбачена можливість застосування судом кількох видів забезпечення позову.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

З аналізу наведених положень закону можна зробити висновок, що такий вид забезпечення позову як арешт майна застосовується лише до майна (грошових коштів), що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього.

Як вбачається зі матеріалів справи, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існує спір про поділ спільного майна подружжя, за вирішенням якого ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом.

До переліку спірного майна позивачем, серед іншого, включений автомобіль марки «Сітроен», державний номер НОМЕР_2, відносно якого також подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту. Однак доказів на підтвердження того, хто є власником автомобілю позивач суду не надавала, але, у позовній заяві, посилаючись на труднощі щодо надання доказів, просила суд витребувати у Сервісного центру МВС України в м. Новий Буг (територіальному сервісному центрі № 4845 у м. Новий Буг) інформацію про реєстрацію на ім'я відповідача автомашини «Сітроен».

Частинами 1, 3, 4-6 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Задовольняючи заяву та накладаючи арешт на спірний автомобіль, суд не взяв до уваги наведені вище положення закону та не з'ясував обставини, що мають суттєве значення для вирішення спору, а саме - хто зареєстрований власником автомобілю марки «Сітроен», державний номер НОМЕР_2.

Між тим, згідно наданої ОСОБА_2 до апеляційної скарги копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10, виданого Новобузьким ВРЕВ УДАІ УМВС України в Миколаївській області, автомобіль марки CITROEN, модель BERLINGO, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_3, тобто за позивачем.

За такого відсутні підстави для накладення арешту на вказаний вище автомобіль, а тому суд помилково задовольнив заяву ОСОБА_3 в частині накладення арешту на це майно.

Оскільки ухвала суду в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «Сітроен», реєстраційний номер НОМЕР_3, постановлена внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, ухвалу суду в цій частині необхідно скасувати, постановити нову про відмову ОСОБА_3 у забезпеченні позову шляхом накладання арешту на вказаний автомобіль.

В іншій частині ухвала суду не оскаржується і предметом апеляційного перегляду не була.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок щодо суті заяви про перегляд судових рішень судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в апеляційній інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2018 року в частині накладення арешту на автомобіль марки «Сітроен», реєстраційний номер НОМЕР_3, скасувати, постановити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «Сітроен», реєстраційний номер НОМЕР_3.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

__________________________________________

Повний текст постанови складений 19 лютого 2019 року