ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2330/17 Номер провадження 22-ц/814/1185/19Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Гальонкіна С.А., при секретарі судового засідання: Дикань Д.І., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2019 року (прийняте суддею Потетій А.Г., відомості щодо дати виготовлення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Воронкова Олена Анатоліївна, про визнання недійсними договорів дарування, скасування державної реєстрації та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Воронкова Олена Анатоліївна, про визнання недійсними договорів дарування, скасування державної реєстрації та визнання права власності.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він проживає разом із своєю родиною та відповідачем ОСОБА_2 , яка є його бабусею за адресою: АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу від 26.01.1974 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 .Під час спільного проживання виникала необхідність ремонту житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та будівництва добудови, яка позначена на технічному плані під літерою А1-1. Всі ці ремонтні роботи та здійснення будівництва здійснювалися за проханням ОСОБА_2 , яка обіцяла оформити на позивача право власності на частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . За проханням ОСОБА_2 були здійснені добудова під літерою А1-1 до житлового будинку А-1. проведений ремонт житлового будинку, улаштований погріб вхідний (літ. Є), здійснений ремонт колодязя №1, улаштований вигріб №12, ворота з хвірткою №13, огорожа №№14,15.

В результаті вище вказаних робіт, які були здійсненні за власний рахунок позивача, що підтверджується актами виконаних робіт, накладними, чеками на придбання будівельних матеріалів, збільшилася вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно висновку судового експерта Федорова Д.Ф. експертного будівельно-технічного дослідження №69 від 29.08.2017 року експертом встановлено, що вартість будівельних матеріалів, конструкцій та робіт, зазначених на добудову, ремонт та поточну експлуатацію житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату проведення дослідження з урахуванням зносу складає 492080 грн. Дані невід`ємні поліпшення житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , складають 1/2 частину нерухомого майна.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 надала йому довіреність на проведення ремонтних робіт та будівництва, з цією метою вона передала позивачу всі оригінали документів, а саме договір купівлі-продажу, технічну документацію на будинок. ОСОБА_1 також допомагав ОСОБА_2 в оформленні документів на отримання свідоцтва на спадщину. Також, позивач дізнався, що 06.07.2017 року ОСОБА_2 подарила відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках, житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.1525 га. на якій розташований будинок. Даний факт підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.08.2017 р.

Позивач зазначає, що відповідачі є близькими родичами, ОСОБА_2 є матір`ю відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На даний час ОСОБА_2 подарувала все їй належне майно нерухоме майно. Тому позивач вважає, що даний правочин вони вчинили не з метою дарування майна, а з тією метою, щоб позбавити позивача права на частину майна, яке він побудував та можливості отримання грошей, які він вклав в нерухоме майно, яке є предметом даного спору, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошових зобов`язань.Зазначає, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були обізнані про ті обставини, що позивач за кошти своєї родини здійснив ремонт та побудував будівлі АДРЕСА_1, а отже, могли передбачати негативні наслідки для себе у випадку його звернення в суд та виконання в майбутньому судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

В подальшому позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказав, що ОСОБА_2 здійснила відчуження відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нерухомого майна, на підставі тих обставин, що їй на підставі рішення Полтавською районного суду Полтавської області від 18.05.2017 року належало на праві власності майно, яке є предметом даної справи. Вказував, що Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 22.08.2018 року рішення Полтавського районного суду від 18.05.2017 року по справі № 5454 1284 7 скасовано, відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про визнання права власності порядку спадкування. Тобто ОСОБА_2 не є власником спірного нерухомою майна, а відповідно і договори дарування не можуть бути дійсними, так як відчуження здійснила особа, яка не мала у власності майно та не мала прав на розпорядження майном.

В зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач прохав суд визнати недійсними договори дарування, які посвідчені приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Воронковою Оленою Анатоліївною , а саме:

- договір дарування, серія та номер 1874, від 06.07.2017 р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про дарування земельної ділянки площею 0,1525, кадастровий номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- договір дарування, серія та номер 1873, від 06.07.2017 р., укладений міжОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , житлового будинку (А-1, А1-1) загальною площею 85,5 кв.м та господарських будівель (погріб «а», літня кухня «Б,б», сарай Б1, сарай «б1», вбиральня «б2», гараж «В», сарай «Д», погріб вхідний «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8-10, 14,15; вигріб 11,12 ворота з хвірткою 13), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку (А-1, А1-1) загальною площею 85,5 кв.м та господарських будівель (погріб «а», літня кухня «Б,б», сарай Б1, сарай «б1», вбиральня «б2», гараж «В», сарай «Д», погріб вхідний «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8-10, 14,15; вигріб 11,12 ворота з хвірткою 13), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

-скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1525 кадастровий номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240.

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1525 кадастровий номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240.

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку (А-1, А1-1) загальною площею 85,5 кв.м та господарських будівель (погріб «а», літня кухня «Б,б», сарай Б1, сарай «б1», вбиральня «б2», гараж «В», сарай «Д», погріб вхідний «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8-10, 14,15; вигріб 11,12 ворота з хвірткою 13), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240;

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , на 1/2 частину житлового будинку (А-1, А1-1) загальною площею 85,5 кв.м та господарських будівель (погріб «а», літня кухня «Б,б», сарай Б1, сарай «б1», вбиральня «б2», гараж «В», сарай «Д», погріб вхідний «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8-10, 14,15; вигріб 11,12 ворота з хвірткою 13), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано недійсними договори дарування, які посвідчені приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Воронковой Оленою Анатоліївною, а саме:

- договір дарування, серія та номер 1874, від 06.07.2017 р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про дарування земельної ділянки площею 0,1525, кадастровий номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- договір дарування, серія та номер 1873, від 06.07.2017 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , житлового будинку (А-1, А1-1) загальною площею 85,5 кв.м та господарських будівель (погріб «а», літня кухня «Б,б», сарай Б1, сарай «б1», вбиральня «б2», гараж «В», сарай «Д», погріб вхідний «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8-10, 14,15; вигріб 11,12 ворота з хвірткою 13), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1525 кадастровий номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1525 кадастровий номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку (А-1, А1-1) загальною площею 85,5 кв.м та господарських будівель (погріб «а», літня кухня «Б,б», сарай Б1, сарай «б1», вбиральня «б2», гараж «В», сарай «Д», погріб вхідний «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8-10, 14,15; вигріб 11,12 ворота з хвірткою 13), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , на 1/2 частину житлового будинку (А-1, А1-1) загальною площею 85,5 кв.м та господарських будівель (погріб «а», літня кухня «Б,б», сарай Б1, сарай «б1», вбиральня «б2», гараж «В», сарай «Д», погріб вхідний «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8-10, 14,15; вигріб 11,12 ворота з хвірткою 13), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240.

В частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку (А-1,А1-1) загальною площею 85,5 кв.м та господарських будівель (погріб «а», літня кухня «Б,б», сарай Б1, сарай «б1», вбиральня «б2», гараж «В», сарай «Д», погріб вхідний «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8-10, 14,15; вигріб 11,12 ворота з хвірткою 13), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

З даним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2019 року скасувати частково, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Посилається на те, що судом в цій частині неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Інші особи рішення суду не оскаржували.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні апелянт та представники сторін, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та беручи до уваги те, що відповідачі погодилися з рішенням місцевого суду в інших частинах прийнятих за наслідками розгляду пред`явленого позову, а тому рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2019 року перевіряється лише в межах доводів апеляційної скарги позивача,у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України та роз`яснень які містяться у п.п.14-15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, щопозивач ОСОБА_1 проживає разом із своєю родиною та відповідачем ОСОБА_2 , яка є його бабусею за адресою: АДРЕСА_1 .

Дане домоволодіння належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу від 26.01.1974 року. 20.07.2007 році помер ОСОБА_5 .

Під час проживання в зазначеному домоволодінні позивач ОСОБА_1 провів ремонт житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та здійснив будівництво добудови, до житлового будинку А-1 яка позначена на технічному плані під літерою А1-1. Проводячи ремонтні роботи та здійснення добудови позивач мав надію, що відповідач - ОСОБА_2 оформе на нього право власності на частину житлового будинку, господарських будівель та споруд. Також позивач облаштував погріб вхідний (літ. Є), здійснив ремонт колодязя №1, облаштував вигріб №12, поставив ворота з хвірткою №13, огорожу №№14,15.

При зверненні до суду позивачем було замовлено експертизу і згідно висновку судового експерта Федорова Д.Ф. (який не попереджувався про відповідальність за складення висновку) експертного будівельно-технічного дослідження № 69 від 29.08.2017 року експертом встановлено, що вартість будівельних матеріалів, конструкцій та робіт, зазначених на добудову, ремонт та поточну експлуатацію житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату проведення дослідження з урахуванням зносу складає 492080 грн. Дані невід`ємні поліпшення житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , складають 1/2 частину нерухомого майна.

В подальшому, позивач дізнався, що 06.07.2017 року ОСОБА_2 подарувала відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках, житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.1525 га. на якій розташований будинок.Даний факт підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.08.2017 р.

Правовстановлюючим документом, який підтверджував право власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно, на момент відчуження його відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18.05.2017 року по справі № 545/1128/17 яким за останньою було визнано право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: - житловий будинок літ. А-1, А1-1 загальною площею 85,8 кв.м., житловою площею 49,0 кв.м., погріб літ. а, літня кухня літ. Б,б, сарай літ. Б1, сарай літ. б1, вбиральня літ. б2, гараж літ. В, сарай літ. Д, душ (тимчасовий) літ. Е, погріб вхідний літ. Є, колодязь №1, хвіртка №7, огорожа №8, №9, №10, №14, №15, вигріб №11, №12, ворота з хвірткою НОМЕР_2 ; - земельну ділянку площею - 1525 кв.м., для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер: НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_1 ; - земельну ділянку площею - 1012 кв.м., для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: НОМЕР_3 , що розташована в АДРЕСА_1.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2018 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18 травня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовлено.

Так, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, постановою Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2018 року скасовано рішення суду першої інстанції, яким було встановлено право власності ОСОБА_2 на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позовні вимоги про визнання недійсними та скасування договорів дарування, а також скасування державної реєстрації про право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на земельну ділянку на житловий будинок, по 1/2 частини кожному, підлягають до задоволенню.

Разом з цим місцевий суд зазначив, що оскільки ОСОБА_1 провів самовільне будівництво на чужій земельній ділянці, без згоди власника зазначеного нерухомого майна та не отримав згоди власника в подальшому, а тому прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку (А-1,А1-1) загальною площею 85,5 кв.м та господарських будівель (погріб «а», літня кухня «Б,б», сарай Б1, сарай «б1», вбиральня «б2», гараж «В», сарай «Д», погріб вхідний «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8-10, 14,15; вигріб 11,12 ворота з хвірткою 13), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до вимогст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною 1 статті 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним.

Так, матеріалами справи підтверджується, що право власності ОСОБА_2 , на момент укладення договору дарування, було підтверджено правовстановлюючим документом, який в подальшому був скасований, тобто остання не мала можливості розпоряджатися спірним нерухомим майном до належного оформлення на нього права вланості, а тому відповідно і договори дарування серія та номер 1874, 1873 від 06.07.2017 року, які були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про дарування земельної ділянки площею 0,1525, кадастровий номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також житлового будинку (А-1, А1-1) загальною площею 85,5 кв.м та господарських будівель (погріб «а», літня кухня «Б,б», сарай Б1, сарай «б1», вбиральня «б2», гараж «В», сарай «Д», погріб вхідний «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8-10, 14,15; вигріб 11,12 ворота з хвірткою 13), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчені приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Воронковою Оленою Анатоліївною, є не дійсними, так як їх зміст не відповідав вимогам закону.

Також, у зв`язку з визнанням недійсними договорів дарування, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку щодо скасування договорів дарування, а також скасування державної реєстрації про право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на земельну ділянку та житловий будинок, по 1/2 частини кожному.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку (А-1,А1-1) загальною площею 85,5 кв.м та господарських будівель (погріб «а», літня кухня «Б,б», сарай Б1, сарай «б1», вбиральня «б2», гараж «В», сарай «Д», погріб вхідний «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8-10, 14,15; вигріб 11,12 ворота з хвірткою 13), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом спору є визнання права власності на 1/2 частину житлового садибного будинку,добудову і прибудову до будинку, споруди, що зроблені безпосередньо на земельній ділянці (не на весь будинок), по АДРЕСА_1 , підставою для цього позивачем було вказано ст. 376 ЦК України.

Відповідно до положеньст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки на якій воно розміщене.

До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку ст. 331 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставинні якщо інше не встановлено законом.

Так у постанові Апеляційного суду Полтавської області від 22.08.2018 року у справі №554/1128/17 було встановлено ту обставину, що: за зверненням ОСОБА_1 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 27 травня 2011р. реєстратор КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» відмовлено у здійсненні реєстрації та видачі витягу з реєстру прав на нерухоме майно, яке знаходиться АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5

Так, реєстратор вказав, що згідно матеріалів технічної інвентаризації, проведеної станом на 13.04.2011 року, встановлено, що власником проведено реконструкцію будинку з добудовою, внаслідок чого збільшилась загальна та житлова площа, та збудовано погрібник з погребом - літ. Г, сарай - літ. Д. Вказана реконструкція з добудовою до будинку завершена будівництвом, але не прийнята в експлуатацію.

Також встановлено, що будівництво проведене з порушенням законодавства (відсутній дозвіл на проведення будівельних робіт, проект забудови).

Згідно ст. 152 Житлового кодексу (в редакції станом на 2011р.) переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводиться з дозволу місцевої Ради народних депутатів.

Однак, позивачем всупереч вказаним нормам права не надано доказів наявності у його законному володінні земельної ділянки, на якій ним здійснено самочинне будівництво. Адже ця земельна ділянка, належала померлому ОСОБА_5 та жодного відношення до позивача не має.

Тому, визнання права власності на частину самочинно добудованого домоволодіння саме за ОСОБА_1 є юридично не можливим, з огляду на відсутність необхідних умов - наявності у законному володінні самочинного забудовника земельної ділянки; наявність згоди власника нерухомого майна на проведення відповідних добудов; встановлення факту зміни спірним майном правового режиму власності з приватної особистої власності на приватну спільну власність.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного то обґрунтованого висновку про те, що позивачу ОСОБА_1 не виділялась земельна ділянка уповноваженими на те органами на будівництво, останній на час проведення ремонтів та добудов до спірного житлового будинку та господарських споруд не був та не є на даний час власником майна, за місцем його проживання, а отже підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку, відсутні.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно братидо уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 17 травня 2019 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ С.Б. Бутенко _________________ С.А. Гальонкін