Справа № 175/331/19
Провадження № 2/175/86/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

В січні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на житловий будинок №49 по вул. Центральній в с. Пашена Балка Дніпровського району Дніпропетровської області розташованого на території ОСОБА_2 сільської ради, загальною площею 56,1 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_3, померлого 13 березня 2018 року.

Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити (а.с.56).

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду лист про розгляд справи без участі їх представника (а.с.55).

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Судом встановлено, що 13 березня 2018 року помер дід позивачки ОСОБА_3 (а.с.26). Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані по вул. Центральній, 49 в с. Пашена Балка Дніпровського району Дніпропетровської області. За часи свого життя, ОСОБА_3 заповітів не складав.

Позивачка після смерті діда, як спадкоємець за законом, звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті діда. Так, 17 січня 2019 року на імя позивачки ОСОБА_1, приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_4 було видане свідоцтво про право на спадщину: земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, що розташована по вул. Центральній, 49 в с. Пашена Балка Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :06:002:0032 (а.с.20); свідоцтво про право на спадщину: земельну ділянку загальною площею 0,0888 га, що розташована по вул. Центральній, 49 в с. Пашена Балка Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :06:002:0031 (а.с.20). Але, у звязку з тим, що неможливо встановити факт належності спадкодавцю спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 січня 2019 року (а.с.12).

Згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області» №2066 від 18.10.2018 року встановлено, що на підставі Свідоцтва на право власності на житловий будинок виданого 19 квітня 1994 року на підставі розпорядження №175/1 від 08 квітня 1994 року Дніпропетровської районної ради та зареєстрованого в БТІ за реєстраційним №73-1, ОСОБА_5 (прабабуся позивачки) є власником спадкового житлового будинку №49 по вул. Центральній в с. Пашена Балка Дніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 56,1 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами (а.с.13). ОСОБА_5 (мати діда позивачки) померла 14 грудня 2010 року (а.с.27). Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв її син ОСОБА_3, як спадкоємець за законом, який постійно проживав із спадкодавцем та на день смерті був зареєстрований за місцем проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній №35), розташований на территорії ОСОБА_2 сільської ради, що підтверджується довідками сільської ради за №1046 від 22 жовтня 2018 року (а.с.21) та №1037 від 18 жовтня 2018 року (а.с.21), що фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових права. ОСОБА_3 прийняв спадщину, як спадкоємець, що на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем.

Батько позивачки ОСОБА_6 помер 08 березня 2008 року (а.с.25).

Згідно ст. 1266 ЦК України спадкування за правом представлення - внуки, правнуки спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року.

Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Аналогічна норма щодо порядку реєстрації права власності зазначена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, в якому також наголошено, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в розясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб передбачений законом, у тому числі шляхом визнання права.

За змістом вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації, а відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка прийняла спадщину після смерті діді і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця ОСОБА_3 не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги, оскільки судом встановлені всі обставини, які дають позивачці право на визнання її права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_3, померлого 13 березня 2018 року, на житловий будинок №49 по вул. Центральній в с. Пашена Балка Дніпровського району Дніпропетровської області розташованого на території ОСОБА_2 сільської ради, загальною площею 56,1 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 182, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218, 1266, 1268, 1296 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, ст. 12, 13, 76-80, 89, 130, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії АО №017014 виданий Красногвардійським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 20 січня 2012 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок №49 по вул. Центральній в с. Пашена Балка Дніпровського району Дніпропетровської області розташованого на території ОСОБА_2 сільської ради, загальною площею 56,1 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами , в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_3, померлого 13 березня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.