Справа № 132/3345/18
Ухвала

Іменем України

12 лютого 2019 року місто Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: судді Сєліна Є.В., при секретарі судового засідання Кулик Т.С., за участі: позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача адвоката ОСОБА_4, розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Калинівка Вінницької області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про поновлення на роботі та виплату заборгованості за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2018р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ФОП ОСОБА_3 про поновлення на роботі та виплату заборгованості за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 19.09.2018р. відкрите провадження за вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 18.10.2018р., у звязку із запереченням відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, подальший розгляд справи визначено здійснити за правилами загального позовного провадження, із заміною засідання для розгляду справи підготовчим засіданням.

26.10.2018р. на адресу канцелярії суду надійшов зустрічний позов ФОП ОСОБА_3, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4, до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Калинівський районний центр зайнятості про розірвання трудового договору від 04.10.2014р. за № 1 та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 16.01.2019р. зустрічний позов залишений без руху, зокрема через несплату судового збору у визначених судом розмірах, а також через необхідність подання заяви про поновлення процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви.

Позивач за зустрічним позовом відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 16.01.2019р. у встановлений строк усунув зазначені вимоги, сплатив судовий збір та подав заяву про поновлення процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви.

Відповідно до ч.2 ст.194, ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Згідно ч.1 ст.193 ЦПК України, відповідач має право предявити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви відповідно до поданого клопотання, суд виходить з наступного:

Згідно ч.ч.1, 2 ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, якім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними визнаються такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Згідно ст.4 ЦПК України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на зверненя до суду за захистом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прави людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.97р. № 475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі «Bellet v. Frаnсе» Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини рішення у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998р. Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, враховуючи обставини справи, її значення для заявника зустрічного позову, суд вважає, що обставини справи свідчать про необхідність надати заявнику можливість захистити своє право в суді першої інстанції. Інакший підхід буде виявом надмірного формалізму та може розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведене, пропущений строк на подання зустрічного позову у справі слід поновити.

Отже, зустрічна позовна заява подана з додержанням загальних правил предявлення позову, та відповідає вимогам статей 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємоповязані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Згідно ч.3 ст.193 ЦПК України, вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду обєднуються в одне провадження з первісним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 43, 49, 126-127, 185, 189, 193-194, 258-260, 268, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача ФОП ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про поновлення пропущеного процесуального строку на предявлення зустрічного позову задовольнити.

Поновити пропущений процесуальний строк на предявлення зустрічного позову адвоката ОСОБА_4, який діє в інтересах фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Калинівський районний центр зайнятості про розірвання трудового договору та зобовязання вчинити певні дії.

Вважати зустрічну позовну заяву такою, що подана з додержанням загальних правил предявлення позову, та відповідає вимогам статей 175 і 177 ЦПК України.

Зустрічний позов прийняти до спільного розгляду з первісним позовом.

Вимоги за зустрічним позовом обєднати в одне провадження з первісним позовом.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Є.В. Сєлін