ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/219/19 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

без учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 607/19227/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2018 року, ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст рішення складено 19 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Позов обгрунтовує тим, що із 22 липня 2017 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 Шлюб між сторонами не розірвано, але з 16 вересня 2018 року вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. У шлюбі народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Позивачка доходів не отримує, можливості працювати не має, оскільки стаціонарно навчається у ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» (форма навчання - контрактна), а також доглядає за малолітньою дитиною. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча працює у ТОВ «Спецавтоінвест» та отримує регулярний дохід, що свідчить про його можливість утримувати дружину до досягнення дитиною трирічного віку, у зв'язку з чим позивач просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого, жителя АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1, аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 вересня 2018 року до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири гривні) грн. 80 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання дружини допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на його необгрунтованість і незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити судове рішення, задовольнивши її позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції, в порушення ст.263 ЦПК України, не обгрунтував чому позов задоволив частково, а не в повному обсязі. Наголошує, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дружину, у якої проживає дитина, оскільки є працездатною особою, працює та отримує регулярний дохід; інших неповнолітніх дітей чи інших осіб на утриманні не має.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечує, у зв'язку з чим просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У якості основної підстави невизнання апеляційної скарги посилається на те, що її довіритель ОСОБА_2 не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі більше 1/6 усіх видів свого заробітку(доходу), оскільки вже сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј усіх видів свого заробітку.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з можливості ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дружини, з якою проживає його дитина, при цьому врахувавши також обставину щомісячної сплати відповідачем аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі ј частки усіх видів його заробітку.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі із 22 липня 2017 року (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2, видане 22.07.2017 р. Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області).

У даному шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, видане 05.09.2018 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області).

Малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає з матір'ю ОСОБА_1 (Довідка №4921 від 17 вересня 2018 року, видана виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області) та перебуває на її утриманні.

Згідно з довідкою №13-20/236 від 18 вересня 2018 року, виданою ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України», ОСОБА_1 є студенткою п'ятого курсу фармацевтичного факультету, форма навчання - контрактна, денна. Закінчує навчання у червні 2019 року.

Відповідно до довідки №САІ00000010 від 20 листопада 2018 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «Спецавтоінвест» із 05 травня 2018 року і на даний момент займає посаду водія автотранспортних засобів. Фактичний дохід за період з 05.05.2018 року по 31.10.2018 року становить 91 487,96 грн.

08 жовтня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ у справі №607/19228/18 за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини, відповідно до якого з відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначав, що не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі ј його заробітку, оскільки вже сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј видів заробітку, разом з тим підкреслюючи відсутність у своїй власності нерухомого майна, іншого джерела доходу, окрім заробітної плати, можливість дружини одержувати утримання від своїх батьків, а також одержання нею державної допомоги при народженні дитини.

Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів:

1) вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років або шести років, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку;

2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення, факт біологічного походження);

3) здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів.

В той же час при вирішенні питання про розмір таких аліментів на утримання дружини необхідно враховувати положення ч.4 ст.84 СК України, відповідно до якої право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин та вищевикладених норм законодавства, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про неправильне визначення судом розміру аліментів не заслуговують на увагу, адже стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини у розмірі 1/4 частини усіх його доходів, у такому ж розмірі як на утримання дитини, (тобто усього 1/2 частина доходів відповідача), становитиме надмірний та несправедливий тягар для нього.

Апеляційний суд приходить до висновку, що за наведених обставин, суд першої інстанції визначив розумний та справедливий розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, у розмірі 1/6 частини всіх його доходів щомісячно. При цьому судом враховано матеріальне становище відповідача після стягнення з нього усіх відрахувань та аліментів у сукупному розмірі.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції, в порушення ст.263 ЦПК України, не обгрунтував причину часткового, а не повного задоволення позову, оскільки мотивувальна частина рішення містить обгрунтування цієї обставини з посиланням на те, що відповідач на даний час сплачує аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі ј частки усіх видів заробітку, у зв'язку з чим визначив розмір аліментів на позивачку - 1/6 частини всіх доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Посилання апеляційної скарги на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дружину, у якої проживає дитина, оскільки є працездатною особою, працює та отримує регулярний дохід; інших неповнолітніх дітей чи інших осіб на утриманні не має, не свідчить про його безумовну можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу).

Судом першої інстанції правильно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, у відповідності до ст.141 ЦПК України, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 19 лютого 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.