Справа № 344/2970/19
Провадження № 22-ц/4808/602/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2019 року, в складі судді Антоняка Т.М., у справі за поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Л.М. звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа.

В обгрунтування своїх вимог зазначив, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 56370869 з виконання виконавчого листа № 6-3669, виданого 11.01.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по Генеральному договору № 340-022с від 16.08.2007 року в сумі 10 697 331,15 грн та третейського збору в сумі 25500,00 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2

11 травня 2018 року ним винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов»язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації.

Однак рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Вказані обставини дають підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, тому просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2015 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2019 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Л.М. подав апеляційну скаргу в якій посилається на те, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права, просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що боржнику ОСОБА_2 направлялись на вказану у виконавчому листі адресу супровідний лист від 11.05.2018 року з відповідними постановами приватного виконавця, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт рухомого майно боржника, постанову про арешт нерухомого майна, розрахунок основної винагороди приватного виконавця, лист з переліком прав та обов»язків боржника, бланк декларації про майно та доходи боржника, витяг про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого та нерухомого майна. Даний супровідний лист боржник ОСОБА_2 отримав 16.05.2018 року, що підтверджується його підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Однак боржником не подано Декларації про доходи та майно боржника фізичної особи не повідомлено приватного виконавця про порядок і спосіб виконання ним виконавчого документа про наявність у нього на праві власності нерухомого та рухомого майна яке не зареєстроване у встановлений законом спосіб.

Апелянт вважає дії боржника такими, що вчинені умисно та свідомо на невиконання ним покладених на нього зобов»язань виконавчим документом, а тому з метою недопущення ухилення боржника від виконання судового рішення, необхідно забезпечити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт - приватний виконавець Ткачук Л.М. та представник стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» - Процько І.Я. підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

Боржник ОСОБА_2 у судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідача, пояснення приватного виконавця та представника стягувача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Частиною третьою статті З ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановлена судом першої інстанції ухвала відповідає зазначеним вище вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд виходив з того, що доказів ухилення боржником від виконання зобов»язань покладених на нього виконавчим документом приватний виконавець не надав. Таким чином, на час звернення з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду, факт ухилення боржником від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням, не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні у приватного виконавця Ткачука Л.М. перебуває виконавче провадження №56370869 з виконання виконавчого листа №6-3669 від 11 січня 2015 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по генеральному договору №340-022с від 16.08.2007 року в сумі 10697331,15 грн та третейського збору в сумі 25500,00 грн.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, приватний виконавець вважав, що боржник ухиляється від виконання зобов»язань покладених на нього судовим рішенням, а тому є всі підстави для задоволення такого подання.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у статті 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

В розумінні пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», ухиленням, є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов'язків за рішенням суду, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання та є підставою про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Наявність у боржника невиконаних зобов»язань за рішенням суду сама по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Ухиленням від виконання зобов»язань, покладених на боржника рішенням суду, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов»язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов»язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. Особа, яка має невиконані зобов»язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення частини 3 статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Приватним виконавцем у своєму поданні не доведено факт своєчасної обізнаності ОСОБА_2 з потребою в наданні декларації про доходи та майно та не підтверджено факт отримання боржником ОСОБА_2 вимоги приватного виконавця.

В матеріалах справи міститься лише підтвердження про направлення боржнику кореспонденції, але доказів того, що останній її отримував немає, оскільки як вбачається з копії рекомендованого листа про вручення поштового відправлення його отримав Зорій 16.05.2018 року, а не боржник ОСОБА_2, крім того, з часу відкриття виконавчого провадження - з 11 травня 2018 року по час звернення в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України не подано доказів про виклик боржника до приватного виконавця.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов'язань.

В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту умисного ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням суду.

Сам факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов»язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов»язків.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення подання приватного виконавця.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином підстави для скасування оскаржуваної ухвали, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2019 року без зміни.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 травня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин Л.В. Ясеновенко