Справа № 214/5362/18
4-с/214/6/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Джемерчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, скаргу ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігора В`ячеславовича, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із зазначеною скаргою, в якій просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Щигарцева Ігоря В`ячеславовича про відкриття виконавчого провадження №56825664 від 20 липня 2018 року. В обґрунтування вимог вказував на те, що 20 червня 2012 року вступило в законну силу рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитом на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 608 064, 93 грн., судового збору в розмірі 1700 грн. та витрат на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн. 20 липня 2018 року представник стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Сапіга М.М. звернувся з заявою про примусове виконання виконавчого листа №2-3447/11 до приватного виконавця Щигарцева Ігоря В`ячеславовича. 20 липня 2018 року приватним виконавцем Щигарцевим І.М. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №56825664. Заявник вважає вказану постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки виконавчий лист пред`явлений до виконання з пропуском встановленого законом строку, що є підставою для відмови у прийнятті до провадження виконавчого листа.

ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягав на задоволенні скарги.

Приватний виконавець Щигарцев І.В. та представник стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» правом на участь в судовому засіданні не скористались, надали до суду письмові заперечення на скаргу.

Дослідивши надані учасниками провадження докази по справі, суд уважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, судом установлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2011 року задоволені позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 608 064, 93 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн.

На підставі вказаного рішення Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано виконавчий лист №2-3447/11 від 13 грудня 2011 року.

Стягувач 16 березня 2012 року звернувся із вказаним виконавчим листом до Саксаганського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області та згідно постанови державного виконавця Ткаченка А.В. від 19 березня 2012 року було відкрито виконавче провадження №31715316. В подальшому, 02 липня 2012 року вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» в редакцій чинній на момент винесення вказаного рішення, у зв`язку з відновленням судом строку на подання апеляційної скарги на рішення.

21 березня 2014 року стягувач повторно звернувся до Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області із вказаним виконавчим листом №2-3447/11, в якому вказана дата його видачі 04 лютого 2014 року. Постановою державного виконавця Абрамян В.В. від 25 березня 2014 року повторно було відкрите виконавче провадження №42644051 про стягнення зі ОСОБА_1 боргу в сумі 609 884,93 грн. Вказане виконавче провадження було завершено та на підставі постанови державного виконавця від 25 грудня 2014 року виконавчий лист №2-3447/11 був повернутий стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакцій чинній на момент винесення вказаного рішення (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування).

12 січня 2015 року стягувач повторно звернувся до Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області із вказаним виконавчим листом №2-3447/11, в якому вказана дата його видачі 04 лютого 2014 року. Постановою державного виконавця Абрамян В.В. від 12.01.2015 року було відкрите виконавче провадження №45987192 про стягнення зі ОСОБА_1 боргу в сумі 609 884,93 грн. Вказане виконавче провадження було завершено та на підставі постанови державного виконавця від 28 грудня 2015 року виконавчий лист №2-3447/11 був повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакцій чинній на момент винесення вказаного рішення (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).

Вказані обставини встановлені на підставі відомостей з реєстру виконавчих проваджень, сформованих Саксаганським ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області від 08 листопада 2018 року.

20 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. було винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження №56825664.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 1999 року, діючій на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий лист є виконавчим документом, а тому згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 цього ж Закону - може бути пред`явленим до виконання протягом року. Цей строк починає спливати з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 1999 року, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 1999 року, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 1999 року, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 1999 року, державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Отже, оскільки виконавчий лист №2-3447/11 28 грудня 2015 року був повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто на підставі того, що наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення та відповідно до ст.ст.22-23 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 1999 року, перебіг строку на пред`явлення виконавчого листа поновлений на 1 рік з моменту повернення виконавчого листа стягувачу, тобто з 28 грудня 2015 року розпочався строк на примусове виконання рішення суду та у стягувача виникло право на пред`явлення виконавчого листа до виконання. Цей строк не міг перевищувати 1 рік, тобто стягувач міг пред`явити виконавчий лист до виконання у строк до 28 грудня 2015 року включно. Однак, стягувач пред`явив зазначений виконавчий лист повторно до виконання лише 20 липня 2018 року, тобто після спливу річного строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Таким чином, суд уважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження №56825664 від 20 липня 2018 року є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки винесена в порушення вимог ч. 1 ч. 24 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 1999 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Щигарцова Ігора В`ячеславовича про відкриття виконавчого провадження №56825664 від 20 липня 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу на протязі п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.В. Попов.