Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 592/11715/16-ц

провадження № 61-33789св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом)- ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4 ,

представник відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , на рішення Апеляційного суду Сумської області

від 13 липня 2017 року вскладі колегії суддів: Собини О. І., Криворотенка В. І., Ткачук С. С.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 18 грудня 2015 року між ним та

ОСОБА_4 укладено договір позики № 3907, відповідно до якого останній позичив у нього 150 000,00 грн. Відповідач зобов`язався сплачувати йому щомісячно 9 000,00 грн із розрахунку 0,2 % в день від суми позики. Відповідно до пункту 1.2 договору позики ОСОБА_4 зобов`язувався повернути йому суму позики у строк до 18 грудня 2016 року. Зазначав, що свої умови за договором позики виконав, оскільки надав ОСОБА_4 грошові кошти, що зазначено у договорі позики № 3907, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В. В. На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором позики, між ним та ОСОБА_4

18 грудня 2015 року було укладено договір іпотеки за № 3909, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В. В. Відповідно до цього договору заставодавець передає в заставу належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . На момент звернення з позовом до суду ОСОБА_4 грошові кошти не повернув.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь суму заборгованості за договором позики станом на 28 лютого 2017 року в загальному розмірі 293 637,66 грн, з яких: сума боргу за договором позики - 150 000,00 грн, сума процентів - 141 600,00 грн, 3 % річних -

1 477,73 грн, інфляційні збитки - 559,93 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру

АДРЕСА_1 , житловою площею 16,5 кв. м, загальною площею 30,15 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_4 з початковою вартістю предмета іпотеки 258 998,00 грн шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів та понесені ним судові витрати.

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики частково недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що при підписанні договору позики, ОСОБА_1 запевнив його, що 9 000,00 грн щомісячно із розрахунку 0,2 % в день від суми позики є не що інше, як платіж в рахунок погашення позики, а не окремий відсоток за користування позикою, а відсоткове вираження вказано для зручності обрахунку суми. Вважав, що сталася помилка яка має істотне значення та впливає на обсяг його прав та обов`язків, тому зазначення у

пункті 1.1 договору суми відсотків у еквіваленті 9 000,00 грн суперечить положенням статей 536, 1048 ЦК України та пункту 6 статті 4, пункту 5 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд визнати частково недійсним договір позики від 18 грудня 2015 року, а саме пункт 1.1 договору в частині нарахування та зазначення суми відсотків у еквіваленті 9 000,00 грн на місяць з розрахунку 0,2 % в день від суми позики.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не доведено наявність заборгованості ОСОБА_4 за договором позики у заявленому в позові розмірі, а тому його вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій оскаржував рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2017 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 18 грудня

2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка утворилась станом на 28 лютого 2017 року в загальній сумі 293 637,66 грн, з яких: сума боргу за договором позики - 150 000,00 грн, сума процентів - 141 600,00 грн, 3 % річних - 1 477,73 грн, інфляційні збитки - 559,93 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 16,5 кв. м, загальною площею 30,15 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_4 з початковою вартістю предмета іпотеки

258 998,00 грн шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем доведено, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики, тому є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рішення суду в частині зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору позики частково недійсним в апеляційному порядку не переглядалось, а тому не є предметом перегляду в касаційному порядку.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, оскільки ОСОБА_1 не доведено наявність заборгованості ОСОБА_4 за договором позики в заявленому в позові розмірі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 18 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В. В., зареєстрований в реєстрі за

№ 3907.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору позики ОСОБА_4 позичив у

ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 150 000,00 грн. За домовленістю сторін за користування коштами ОСОБА_4 сплачує щомісячно ОСОБА_1 . грошові кошти в сумі 9 000,00 грн на місяць з розрахунку 0,2 % в день від суми позики, яку позичальник зобов`язується повернути в строк до 18 грудня 2016 року.

На забезпечення виконання договору позики, 18 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В. В., зареєстрований в реєстрі за № 3910.

Відповідно до умов договору, предмет іпотеки складає однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Вказана квартира є власністю іпотекодавця і належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В. В. від 27 березня 2015 року за № 862. Сторони оцінюють предмет іпотеки у розмірі 258 998,00 грн. У разі невиконання іпотекодавцем зобов`язання, забезпеченого іпотекою, цей договір передбачає передачу права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 частково виконував умови укладеного між сторонами договору позики і в рахунок оплати передав ОСОБА_1 31 січня 2016 року - 500,00 грн, а 04 березня 2016 року - 4 000,00 грн, що підтверджується копіями розписок за підписами сторін укладеного договору.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року в справі № 6-50цс16, у якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.

Отже, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позову ОСОБА_1 та ухвалюючи у цій частині нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши, що договір позики укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчено, що підтверджує факт передачі відповідної грошової суми позичальнику, та урахувавши, що ОСОБА_4 частково повернуто грошові кошти, дійшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_4 умов укладеного договору позики не виконав, у строк, передбачений даним договором суму боргу з нарахованими відсотками не повернув, тому є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків апеляційного суду, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо зупинення виконання рішення суду

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання постанови на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2017 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення відсотків, 3 % річних та інфляційних збитків залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська