Провадження № 22-ц/810/197/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Назарової М.В.

за участю секретаря судового

засідання: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник позивача - адвокат Воронов Роман Сергійович

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2019 року (постановлене у складі судді Посохова І.С.)

за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (далі відповідач - ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання «Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він з 23.06.1988 року по 08.06.2017 року працював на ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання «Азот». 08.06.2017 року він звільнився з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Однак відповідач всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України не провів з ним повного розрахунку в день звільнення.

28 липня 2017 року за заявою позивача Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було видано судовий наказ про стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь позивача заборгованості по заробітній платі у сумі 35214,69 грн. 23 квітня 2018 року ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання «Азот» перерахувало на банківський рахунок позивача вказану суму заборгованості. Тому позивач звернувся із позовом, в якому просив стягнути з відповідача компенсацію у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у сумі 3087,13 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5282,55 грн., судовий збір у сумі 704,80 грн.

Відповідачем надано суду заяву про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущений строк для звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання «Азот» про стягнення компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено у зв'язку з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропущення тримісячного строку позивачем для звернення до суду у відповідності до ст.233 КЗпП України, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року у справі № 1-13/2013 під заробітною платою розуміють усі виплати на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснено нарахування таких виплат. Скаржник вважає, що компенсація у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є державними гарантіями та охоплюються поняттям заробітна плата, а тому позов підлягає задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем суду не надано, що не перешкоджає перегляду судового рішення (ч.4 ст.360 ЦПК України).

У судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про отримання поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд виходив з того, що статтею 233 КЗпП України встановлено тримісячний строк для звернення до суду для вирішення трудового спору. Даний строк позивач пропустив, оскільки відповідачем у справі був здійснений розрахунок з ним 23 квітня 2018 року шляхом перерахування коштів на банківську карту, а тому тримісячний строк слід відраховувати з цієї дати. Позивач звернувся до суду з позовом 03 вересня 2018 року, тобто з пропуском тримісячного строку.

Судова колегія апеляційної інстанції щодо таких висновків суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» закріплено положення про структуру заробітної плати, яка складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), а саме пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, відповідно до пункту 3.9 до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

Аналізуючи вказані норми матеріального права, судова колегія дійшла висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не може відноситись не до основної, не до додаткової заробітних плат, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці». Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати та не охоплюється змістом статті 2 Закону України «Про оплату праці». У зв`язку з цим середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні як вимога з якою звертається особа за захистом свої порушених прав обмежується тримісячним строком у відповідності до ст. 233 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що повний розрахунок з позивачем ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот" здійснило 23 квітня 2018 року, про що свідчить копія виписки з карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 (а.с.14). Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 30 серпня 2018 року, що підтверджується поштовим конвертом (а.с15).

Строк для звернення з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні сплинув 24 липня 2018 року.

Отже, враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню, у зв`язку з пропуском позивачем тримісячного строку для звернення до суду.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, які складові входять до поняття заробітної плати. Аналізуючи вказану норму права, суд вважає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати є компенсаційною виплатою, а тому входить до структури заробітної плати і до неї не може встановлюватись будь-які обмеження строком для звернення до суду відповідно до ч.2. статті 233 КЗпП України.

Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

З позовної заяви вбачається, що позивачем здійснено розрахунок компенсації за період з липня по грудень 2017 року та з січня по квітень 2018 року з урахуванням індексу споживчих цін для цього періоду та вираховано згідно з пунктом 4 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 і в результаті сумою компенсації за затримку при розрахунку при звільненні є 3087,13 грн.

Отже, дана вимога підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому, суд виходить з розрахунку, який наданий позивачем, та стягує компенсацію в межах заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року, відповідно до якого під заробітною платою слід розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору, до уваги не приймаються, оскільки стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи по суті. Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, то сплата судового збору покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог у сумі 293 грн.13 копійок.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник позивача - адвокат Воронов Роман Сергійович задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання «Азот» про стягнення компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання «Азот» про стягнення компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 08 червня 2017 року по 23 квітня 2018 року задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання «Азот» (вул. Пивоварова, 5 м. Сєвєродонецьк Луганської області, ) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) компенсацію у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 08 червня 2017 року по 23 квітня 2018 року у сумі 3087 (три тисячі вісімдесяті сімдесят) гривень 13 копійок

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання «Азот» (вул. Пивоварова, 5 м. Сєвєродонецьк Луганської області, ) на користь держави судовий збір у сумі 293 гривні 27 копійок (двісті дев`яносто три гривні двадцять сім копійок).

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено - 26 квітня 2019 року.

Головуючий: Н.В.Стахова

Судді: Ю.В.Єрмаков

М.В.Назарова