Справа № 147/126/17
Провадження № 22-ц/801/769/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 рокуСправа № 147/126/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів: Денишенко Т.О., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 21 січня 2019 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до державного нотаріуса Вернюк Тетяни Миколаївни, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного нотаріуса Вернюк Тетяни Миколаївни , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 31.10.2018 року визнано явку позивача до суду обов`язковою; роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; повідомлено позивача про можливість залишення без розгляду позову у випадку його повторної неявки у судове засідання, з огляду на те, що таке нез`явлення відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 21 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до державного нотаріуса Вернюк Тетяни Миколаївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди залишено без розгляду.

Суд першої інстанції застосував положення п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України посилаючись на те, що явка позивачки ОСОБА_1 судом визнана обов`язковою, їй роз`яснено наслідки неявки в судове засідання та право брати участь в режимі відеоконференції, вона, будучи належним чином повідомленою, повторно не з`явилась в судове засідання.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просила оскаржувану ухвалу скасувати, розглянути справу по суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

За змістом п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, зокрема, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його не з`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Відповідно до ч.3 ст.43 ЦПК України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що вона повторно не з`явилась в судове засідання, при цьому ухвалою від 31.10.2018 року її явка визнана обов`язковою.

Однак, залишення позовної заяви без розгляду не є заходом процесуального примусу в розумінні ч.3 ст.43 ЦПК України, який підлягає застосуванню до учасника справи у випадку невиконання ним покладених обов`язків, в тому числі і щодо обов`язкової явки в судове засідання.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталась до місцевого суду з заявою про можливість розгляду справи за її відсутності.

Зокрема 04 жовтня 2017 року (т.1. а.с. 154), 11 грудня 2017 року (т.1. а.с. 196), 26 січня 2018 року (т.1 а.с. 236), 18 червня 2018 року (т.2 а.с. 43), 22 жовтня 2018 року (т.2. а.с. 101).

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перес де Рада Каванилес проти Іспанії); Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки; RTBF v. Belgium (RTBF проти Бельгії).

Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду. Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою», якщо доступ до суду обмежений законом чи практикою суду (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства).

Суд досліджує, чи впливає таке обмеження на сутність права, а саме, чи переслідує обмеження законну мету і чи забезпечується при цьому належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що надмірний формалізм у вирішенні справи може позбавити її учасників на належний захист прав та інтересів.

За таких обставин, враховуючи що від ОСОБА_1 неодноразово надходили заяви про розгляд справи за її відсутності апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції не було жодних підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 в зв`язку з її повторною неявкою без поважних причин до судового засідання.

Згідно п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, ухвала Бершадського районного суду Вінницької області від 21 січня 2019 року скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного ОСОБА_1 задовільнити частково.

Ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 21 січня 2019 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Вернюк Тетяни Миколаївни, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди направити до Бершадського районного суду Вінницької області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко