КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/9759/15-ц головуючий у І інстанції: Дубановська І.Д.
провадження 22-ц/824/4371/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Матвієнко Ю.О.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору в частині недійсним.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі ПАТ «Родовід Банк» та/або Банк) звернулось з вищевказаним позовом, який обґрунтовувало тим, що 18 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк відкрив ОСОБА_1 не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 17 642,11 доларів США терміном по 18 вересня 2015 року включно зі сплатою процентів.

Банк повністю виконав умови кредитного договору, однак ОСОБА_1 умови договору порушив і не виконав його умови щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом, плати за обслуговування кредиту.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 17672,77 доларів США та 3 912 155,50 грн, яка складається з суми простроченої заборгованості за кредитом - 13022,11 доларів США; суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 4650,67 доларів США; суми поточної заборгованості по сплаті за обслуговування кредиту - 1807,96 грн; суми простроченої заборгованості по сплаті за обслуговування кредиту - 24 629,95 грн; загальної суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентам - 3569584,30 грн; загальної суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за обслуговування кредиту - 291 530,55 грн; загальної суми 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 18335,86 грн; загальної суми 3% річних від суми простроченої заборгованості за обслуговування кредиту - 1497,22 грн; суми інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом 4769,67 грн.

В березі 2018 року справа була розглянута Верховним Судом та передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

В травні 2018 відповідач подав зустрічний позов про визнання недійсним п. 3.6, п. 1.5.1 Кредитного договору від 18 вересня 2008 року, визнання недійсними виплат, які були стягнуті із нього згідно п. 6 Додатку № 1 до кредитного договору - в таблиці «платежі за надані супутні послуги», а саме 352,84 дол. США та повернення йому грошей, визнання дій публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» щодо неправомірного збільшення простроченої заборгованості по Кредитному договору від 18 вересня 2008 року, незаконними та стягнення із публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на його користь моральної шкоди за протиправні дії, а саме нарахування неправомірних штрафних санкцій у розмірі 3 149 423,82 грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2018 року позов ПАТ «РодовідБанк» та зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ «РодовідБанк» звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач зазначає, що місцевим судом необґрунтовано відмовлено в клопотаннях про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, що в подальшому призвело до неможливості прийняття участі АТ «РодовідБанк» в судових засіданнях та як наслідок залишенню судом позову без розгляду.

Апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині залишення позовної заяви АТ «РодовідБанк» без розгляду.

В судовому засіданні представник АТ «РодовідБанк» підтримав свою позицію, а ОСОБА_1 вважав, що місцевий суд дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду, оскільки позивач не з`являвся в судові засідання, попри те, що його явка була визнана обов`язковою.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Залишаючи позов без розгляду, місцевий суд виходив з того, позивач за первісним позовом двічі не з`явився в призначене судове засідання, причини неявки не повідомляв.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в судове засідання 05 червня 2018 року до суду з`явились представник позивача та відповідач. Оскільки позивачем було уточнено позовні вимоги за клопотанням відповідача за первісним позовом розгляд справи відкладений на іншу дату, для підготовки своєї позиції.

09 липня 2018 року до суду з`явився відповідач, взв`язку із першою неявкою представника позивача, який причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, розгляд справи був відкладений на іншу дату.

23 липня 2018 року представник позивача за первісним позовом звернувся до суду із клопотанням про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

24 липня 2018 року суддя відмовила в задоволенні клопотання позивача за первісним позовом.

30 липня 2018 року в зв`язку із неявкою представника позивача за первісним позовом, який на час розгляду справи не був обізнаний про відмову у клопотанні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, розгляд справи відкладений на іншу дату.

03 вересня 2018 року представник позивача знову звернувся до суду із клопотанням про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, за результатами його розгляду суддя відмовила в задоволенні клопотання (т. 2 а.с. - 241).

28 вересня 2018 року в зв`язку із неявкою представника позивача за первісним позовом, який на час розгляду справи не був обізнаний про відмову у клопотанні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, розгляд справи відкладений на іншу дату.

08 листопада 2018 року представник позивача за первісним позовом звернувся до суду із клопотанням про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

11 листопада 2018 року суддя відмовила в задоволенні вищезазначеного клопотання (т. 3 а.с. - 5).

13 листопада 2018 року в зв`язку із неявкою представника позивача за первісним позовом, який на час розгляду справи не був обізнаний про відмову у клопотанні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, розгляд справи відкладений на іншу дату.

В судовому засіданні постановлена ухвала, якою визнано явку представника позивача за первісним позовом обов`язковою.

23 листопада 2018 року ухвала отримана позивачем за первісним позовом.

06 грудня 2018 року представник позивача за первісним позовом звернувся до суду із клопотанням про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою від 07 грудня 2018 року.

13 грудня 2018 року до суду сторони не з`явились повторно, причини неявки не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та розписка відповідача, які містяться в матеріалах справи, а тому місцевий суд залишив позов без розгляду, посилаючись на норми ст. 223 ЦПК Укрїани.

Відповідно до ч.5 ст. 212 ЦПК України суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом.

Відповідно ч.7 ст. 212 ЦПК України уклопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.

Положеннями вищевказаних норм жодним чином не передбачено можливість відмови у задоволенні клопотання щодо проведення судового засідання з підстав необхідності використання обладнаного для відеоконференції залу судового засідання для розгляду інших справ. Не передбачає чинне законодавство України й встановлення пріоритетності розгляду судами справ однієї категорії перед іншими.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції неправомірно, без наявності передбачених законом підстав відмовлено позивачу у розгляді справи в режимі відеоконференції, висновки суду щодо неприбуття представника позивача без поважних причин в судові засідання, про участь в яких в режимі відеоконференції він саме й клопотав, не відповідають обставинам справи та не можуть обґрунтовувати законність оскарженої ухвали, оскільки фактично судом неправомірно було усунуто позивача від можливості судового розгляду його позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява є законно поданою представником позивача, а суд першої інстанції помилково виніс ухвалу про залишення позову без розгляду, оскільки підстави, які враховувались судом не передбачені нормами процесуального права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції у відповідності до ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст.374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» задоволнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2018 року в частині залишення без розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: