Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 380/438/17

провадження № 61-30528св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5, на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 11 травня 2017 року у складі судді Лісовенка П. І. та рішення апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Білоконь О. В., Голуб С. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 04 грудня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DN81AR03110137 згідно з яким банк зобов`язувався надати відповідачу кредитні кошти строком до 03 грудня 2014 року включно у вигляді невідновлювальної лінії у розмірі 162 235,60 грн зі сплатою 9,6 % річних, на купівлю автомобіля.

На забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено договір застави автомобіля марки SkodaOctavia, 2007 року випуску, державний номернийзнак НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 23 лютого 2017 року всього складає 468 646,94 грн, однак банк просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 105 842,54 грн та судові витрати у розмірі 1 600,00 грн, а також судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 11 травня 2017 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № DN81AR03110137, яка складається із заборгованості за тілом кредитом у розмірі 105 842,54 грн та понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 1 600,00 грн.

Рішення районного суду мотивовано тим, що відповідачка умови кредитного договору не виконала, допустила утворення заборгованості, яка відповідно до положень статті 525, 526, 1054 ЦК України підлягає стягненню з неї на користь банку.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року рішення Тетіївського районного суду Київської області від 11 травня 2017 року змінено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, а саме тіло кредиту у розмірі 84 685,45 грн.

В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що банк неправомірно зарахував кошти від продажу заставленого майна на погашення комісії у розмірі 21 157,09 грн і на вказану суму зменшив заборгованість відповідачки.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

У липні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Тетіївського районного суду Київської області від 11 травня 2017 року та рішення апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що банк незаконно підняв процентну ставку з 9,6% до 21%, а тому сума заборгованості із сплати процентів є значно меншою. Відповідно різницю з 48 842,92 грн і реальний залишок заборгованості за процентами слід також врахувати на погашення заборгованості за тілом кредиту.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Тетіївського районного суду Київської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 05 червня 2019 року № 594/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-30528св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві - Курило В. П.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінка обставин справи та мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Суди встановили, що згідно 04 грудня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DN81AR03110137 згідно з яким банк зобов`язувався надати відповідачу кредитні кошти строком до 03 грудня 2014 року включно у вигляді невідновлювальної лінії у розмірі 162 235,60 грн зі сплатою 9,6 % річних, на купівлю автомобіля.

На забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено договір застави автомобіля марки SkodaOctavia, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконала допустила утворення заборгованості, яка станом на 23 лютого 2017 року складає 468 646,94 грн та складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 105 842,54 грн, заборгованості із сплати комісії за користування кредитом в сумі 3 437,81 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 359 366,59 грн.

13 травня 2014 року заставлений автомобіль марки Skoda Octavia, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 було реалізовано за 70 000,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» зарахував частину коштів у розмірі 48 842,92 грн на погашення процентів, а решту в сумі 21 157,09 грн - на погашення комісії.

Згідно із статтею1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Встановивши обставини у справі та перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд, керуючись положеннями статей 1054, 526, 610 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення суми заборгованості за кредитом, враховувавши незаконно зараховану від продажу заставного автомобіля суму у розмірі 21 157,09 грн на погашення комісії у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги про те, що банк самовільно збільшив розмір процентної ставки із з 9,6% до 21%, що вплинуло на розмір заборгованості за тілом кредиту, необґрунтовані, оскільки відповідно до пункту 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. Підписавши кредитний договір, відповідачка погодилася з його умовами, пункт 2.3.1 кредитного договору недійсним в судовому порядку не визнавала.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі (стаття 400 ЦПК України), що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, оскільки підстави для скасування рішення апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко