Справа № 204/3730/19
Провадження № 2-з/204/60/19 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Разом з позовною заявою до суду надійшла заява від позивача про забезпечення вищевказаного позову, в якій він просив накласти арешт на майно і грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, в розмірі 550000 доларів США (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч 00 центів), конвертованих в національну валюту, про що винести відповідну ухвалу. В обґрунтування заяви вказав на те, що 20 травня 2019 року ним була подана позовна заява до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення боргу з ОСОБА_2 . Предметом даного позову є те, що 23 вересня 2015 року між ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності виданої приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л. ОСОБА_4 . за реєстром № 1152, та ОСОБА_2 було укладено Договір позики грошових коштів. За вказаним договором Позикодавець передав у власність Позичальнику у розмірі 550000 доларів США (п`ятсот п`ятдесяти п`яти тисяч 00 центів), що на дату укладання даного Договору, за офіційним курсом Національного банку України складає 14502400,00 грн., а останній зобов`язався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, незалежно від коливання гривні за офіційним курсом Національного банку України в строк - 30 травня 2016 року. При цьому, 23 вересня 2015 року від дружини відповідача ОСОБА_5 було отримано згоду на укладання Договору, що підтверджується оригіналом Погодження укладання Договору позики грошових коштів від 23.09.2015 року. На даний час відповідач не повернув позивачу його грошові кошти, чим було порушено порядок належного виконання зобов`язань та його прав. Оскільки, починаючи з 31 травня 2016 року відповідач привласнив кошти позивача і безпідставно ними користується на власний розсуд, ігноруючи права останнього як власника цих коштів, а також взагалі перестав виходити на зв`язок з ним, у позивача виникли підстави міркувати, що така позиція відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заява передана судді Самсоновій В.В. 28 травня 2019 року цивільною канцелярією суду.

Вивчивши заяву і матеріали додані до неї, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, розглянувши дану заяву і матеріали справи, враховуючи обставини справи, випливає, що між сторонами дійсно виник спір стосовно повернення боргу за Договором позики від 23.09.2015 року в сумі 550000 доларів США.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні рішення.

При цьому, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п. 4 цієї ж Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивачки, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані же позивачем докази, враховуючи характер і зміст заявлених позовних вимог, не підтверджують тієї обставини, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а вказані ним обставини ґрунтуються лише на його припущеннях, зокрема він лише міркує, що відповідач може вчинити дії, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду, - але як було вказано вище - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Більш того, в самій заяві ОСОБА_1 не зазначає майно, на які слід накласти арешт в якості забезпечення позову.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити заявнику в задоволенні його заяви про забезпечення даного позову.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 76-81, 149, 150, 152, 153, 247, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Самсонова