ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/6670/16-ц

Провадження № 22-ц/818/993/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

представник позивача: ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4;

представник відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2018 року у складі судді Ференчук О.В., -

встановив:

12.08.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом , в якому, з урахуванням уточнень, просив зобов'язати ОСОБА_4 сплатити вартість орендованого майна визначеного в договорі - 80000 грн.,стягнути з ОСОБА_4 пеню в розмірі 54750 грн., упущену вигоду в розмірі 90000 грн., та судовий збір.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_2 вказував що 15 серпня 2013 року між ним, ФОП ОСОБА_2 ( Орендодавець) та фізичною особою ОСОБА_4.( Орендар) було укладено договір оренди будівельних лісів Messels( виробництва Італія) загальною кількістю 120 кв.м., загальною вартістю 80 000,00 грн. строком на 1 місяць.

Відповідно до умов укладеного договору Орендар повинен повернути майно протягом одного дня після закінчення строку оренди.

ОСОБА_4 порушено умови договору оренди, щодо строків повернення обладнання, станом на 10 серпня 2016 року обладнання не повернуто.

Умовами договору передбачена відповідальність за порушення строків повернення майна, яка визначається у відсотках від вартості обладнання за кожний день прострочення, а також у відсотках від розміру орендної плати за місяць.

Крім того, вказував позивач, після закінчення договору оренди у строк передбачений договором та повернення ОСОБА_4 обладнання, він мав намір укласти договір оренди цього ж обладнання на строк 3 роки.

Оскільки ОСОБА_4 обладнання не повернуто, він втратив можливість отримати прибуток, що є підставою для стягнення збитків - упущеної вигоди.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 вартість орендованого майна у сумі 80000 грн., пеню в розмірі 54750 грн., упущену вигоду в розмірі 90 000 грн. та судовий збір в розмірі 3276 грн. 75 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить змінити рішення Московського районного суду м.Харкова від 19.10.2018р, стягнути з відповідача на користь позивача вартість орендованого майна у сумі 50 900 ,00 грн. та пеню в розмірі 54 750,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити, перерозподілити судовий збір.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не доведено розмір та не обґрунтовано підстави частини позовних вимог, які стосуються стягнення неодержаного ним доходу ( упущеної вигоди), посилався на судову практику Касаційного господарського суду ( постанови від 03 серпня 2018 року та від 11 квітня 2018 року).

Також зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку доказу по справі, а саме розписці, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 суму 29100,00 грн., на яку посилалася сторона відповідача, заперечуючи проти позову в частині стягнення вартості орендованого майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вважаючи доводи апелянта безпідставними.

Також вказував зазначив, що неодержання ним доходу від подальшого здавання в оренду обладнання, підтверджується належними доказами, а саме - договором оренди з ОСОБА_6, а також тим, що він вживав заходи до спонукання відповідача по поверненню орендованого майна.

Щодо розписки про отримання грошей від ОСОБА_4, яка на думку відповідача доводить факт передавання грошей в якості сплати за неповернуте обладнання, зазначає, що ця розписка дійсно написана ним власноручно, але вона стосується зовсім інших розрахунків, пов'язаних з придбанням автомобіля, і до спірних взаємовідносин не має жодного стосунку. Доказом цього є та обставина? що в розписці відсутні будь-які посилання про розрахунки за умовами договору оренди будівельного обладнання (лісів).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач та його представник ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 ,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги , якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розміру стягнення з відповідача вартості орендованого майна та в частині стягнення упущеної вигоди, а в іншій частин не оскаржується, то рішення суду переглядається в тій його частині, яка оскаржується відповідачем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно частини 3 ст.12 та частини 1 статті 81 ЦПК України саме на сторони покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції , керуючись ч. 1 ст. 321, ст. 387 ЦК України , прийшов до висновку, що ці вимоги обґрунтовані та підтверджені наявними у справі доказами.

Судова колегія не погоджується з висновком суду з огляду на таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанціїпри ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судовим розглядом встановлено, що 15.8.2013р. між ФОП ОСОБА_2 (Орендодавець) та ОСОБА_4 ( Орендар) укладено договір оренди обладнання , відповідно до умов якого Орендодавець зобов'язується передати Орендарю, а Орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування будівельні ліса Messels( виробництва Італія) загальною кількістю 120 кв.м., загальною вартістю 80 000,00 грн. строком на 30 календарних днів, а саме з 15 серпня 2013 року по 15 вересня 2013 року.( а.с. 63;100).

На виконання умов договору, 15 серпня 2013 року сторонами було підписано акт прийому-передачі майна, яким Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_4 прийняв у тимчасове користування будівельні ліса Messels( виробництва Італія) загальною кількістю 120 кв.м. ( а.с. 64; 101)

ОСОБА_4 умови договору оренди щодо строку повернення орендованого майна порушено, це стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилався на положення статті 22 ЦК України.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_2 просив суд зобов'язати ОСОБА_4 сплатити вартість орендованого майна визначеного в договорі - 80 000,00 грн.

Згідно з частинами 1, 2 та 4 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає.

Окрім встановлення всіх чотирьох загальних умов відповідальності слід, перш за все, встановити факт втрати (знищення) орендарем орендованого обладнання і якого саме майна.

Зважуючи на встановлені процесуальним законом засади змагальності в цивільному судочинстві (ст.ст.12, 43, 81 ЦПК), саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками.

В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Задовольняючи позов в частині стягнення вартості орендованого майна , судом першої інстанції належним чином не було досліджено питання наявності чи відсутності втрати (знищення) орендованого майна. Більше того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази, які б вказували на те, що майно, передане відповідачу в оренду, знищено.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом саме на позивача покладається обов'язок довести ті обставини, які є підставою для звернення, в тому числі порушення права з боку відповідача.

Так, в пункті 2 .1 Договору оренди зазначена адреса, за якою буде використовуватися орендоване майно, а саме Харківська область с.. Революційне .

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірне майно втрачене, або відсутнє, зокрема, в місці його використання , що зазначено в Договорі оренди.

Навпаки, з наданої ОСОБА_2 до відзиву на апеляційну скаргу постанови від 04.11.2013 року слідчого СВ Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області про закриття кримінального провадження № 0001020 вбачається, що спірне майно знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у гр.-ки ОСОБА_7.(том 2 а.с. 7-8)

Отже, не зважаючи на посилання ОСОБА_2 про неможливість повернення спірного майна, позивачем не спростовано факту знаходження цього майна за вищевказаною адресою у гр.-ки ОСОБА_7 та не надано доказів щодо неможливості його повернення із чужого незаконного володіння.

Невжиття позивачем заходів, спрямованих на витребування майна, яке безпідставно продовжує утримувати відповідач, не може підмінюватися таким способом задоволення його майнових інтересів, як стягнення вартості майна, щодо знищення якого немає жодних даних.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

З огляду на положення ст. 2, ч. 4 ст. 367 ЦПК України та виходячи з принципів верховенства права, змагальності та диспозитивності, враховуючи вимоги частини 4 статті 367 ЦПК України, колегія суддів вважає таким, що не узгоджується з іншими доказами та доводами самого відповідача часткове визнання ним позову та оскарження рішення у відповідній його частині.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача вартості орендованого майна у повному обсязі, оскільки ці вимоги не гуртуються на фактичних обставинах, встановлених судом.

Також позивачем було заявлено до стягнення збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 90000,00 грн., що становить суму яку б позивач отримав від оренди спірного майна на підставі договору, укладеному з підприємцем ОСОБА_6

Колегія суддів виходить з того, що стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру.

Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не настав, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем не доведено розмір та не обґрунтовано підстави частини позовних вимог, які стосуються стягнення неодержаного ним доходу ( упущеної вигоди).

Частиною 2 статті 27 та частиною 1 статті 131 ЦПК України в редакції цього Кодексу, яка діяла на час звернення ОСОБА_2 до суду з позовом і протягом переважного часу знаходження справи в провадженні суду, передбачено, що позивач зобов'язаний подавати свої докази до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Однак позивач, усупереч вказаних вимог процесуального закону, не тільки не зазначав у позовній заяві про існування такого договору, але й подав до суду ксерокопію договору з ОСОБА_6 лише через два роки, без обґрунтування причин його неподання у встановленому законом порядку.

Згідно змісту вказаного договору Орендодавець (ОСОБА_2.) зобов'язався передати Орендарю (ОСОБА_5.) будівельні лісаMessels (виробництва Італія) загальною кількістю 128 кв.м..

Усупереч вимог ст. ст. 12,81 ЦПК України, позивачем не доведено, що предметом договору, укладеному з ОСОБА_6, є саме ті будівельні ліси, які були предметом договору з відповідачем ОСОБА_4, в матеріалах справи відсутні докази звязку між предметами договору оренди позивач з ОСОБА_4 і договору оренди, укладеного, начебто, з ОСОБА_8

Посилання позивача на ті обставини, що договір оренди обладнання від 01.09.2013 року, укладений між ним та ОСОБА_6 на час звернення з позовом та до теперішнього часу є дійсним та з позовом про його недійсність відповідач не звертався не свідчать про обґрунтованість його вимог в цій частині, оскільки з іншого боку ним також не надано доказів пред'явлення потенційним орендарем ОСОБА_6 до нього претензій з приводу невиконання умов договору.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, за законом і є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення вартості орендованого майна та упущеної вигоди з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст.141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, п.п.2,3,4 ч. 1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2018 рокув частині стягнення вартості орендованого майна та упущеної вигоди скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення вартості орендованого майна у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. та упущеної вигоди у розмірі 90 000 (дев'яносто тисяч) грн.

Перерозподілити судові витрати та стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 547 ( п'ятсот сорок сім ) грн.. 49 коп. за подання позовної заяви.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 пені у розмірі 54 750 (п'ятдесят чотири тисячі сімсот п'ятдесят) грн. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду у розмірі 2 550 ( дві тисячі п'ятсот п'ятдесят ) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

В.Б. Яцина