Справа № 201/9940/18
Провадження № 2/201/938/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

13.09.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної шкоди (а.с.№ 2-7).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 18.09.2019р. було відкрито провадження по справі та у відповідності до положень ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) (а.с.№ 20).

В обґрунтування позовних вимог, позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.02.2019р. (а.с. № 42-46) посилався на те, що 30.06.2018р. близько о 03.00 год. ночі на вулиці на нього було здійснено пограбування із застосуванням невідомого газу, в результаті чого в позивача були викрадені паспорт, мобільний телефон та банківські картки (кредитна та картка для виплат). В цей же день позивач звернувся до відділу поліції та надав всю необхідну інформацію про факт пограбування. Близько 04:00 год. ранку 30.06.2018р., позивач подзвонив на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700 з мобільного 050 452 53 97 та повідомив, про викрадення у нього карток та телефону, попросив вжити заходи зі збереження коштів на рахунках, зокрема, заблокувати всі рахунки та фінансові операції, задля уникнення незаконного розпорядження грошовими коштами третіми особами. На відповідне звернення позивача, співробітник банку завірив, що всі картрахунки, зокрема №41********5162 і №41********9325 заблоковані, скористатись ними ніхто не зможе. Проте, як зясувалось пізніше, 30.06.2018р. починаючи з 09:42 годин до 12:02 годин, в той час як позивач вважав, що всі його банківські послуги заблоковані, з його картрахунків відбулись незаконні зняття грошових коштів, здійснення платіжних операцій на загальну суму 16366,21 грн. В подальшому позивач звернуся до відділення банку стосовно перевипуску карт з новими номерами, тому викрадені картки стали недійсними. Позивач наголошував на тому, що він не розголошував та зберігав у таємниці ПІН-коди, коди СVV2, коди СVС2, паролі та іншу інформацію та співробітник банка був повідомлений про крадіжку карток та фінансового номеру, а отже, банк був повідомлений про можливість несанкціонованого втручання та розпорядження грошовими коштами шахрайським способом третіми особами. До того ж відповідач мав усі технічні можливості та був зобовязаний заблокувати всі наявні фінансові послуги після отримання повідомлення, однак не виконав свої зобовязання для забезпечення збереження грошових коштів, а саме не забезпечив своєчасне блокування фінансового номеру та акаунту позивача, не перевірив та не ідентифікував особу, яка здійснювала зняття грошових коштів. У звязку з тим, що банк не виконав свого зобовязання зі збереження коштів клієнту, позивачу довелося понести збитки у загальному розмірі 16 366грн.21коп.Позивач просив стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 16 366грн.21коп., що завдана неправомірною бездіяльністю банка та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000грн.

08.02.2019р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а.с.№35-36), в якому представник відповідача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 10.08.2018 - а.с. №37) заперечував проти вимог ОСОБА_1 посилаючись на те, що здійснення операцій по зняттю коштів з кредитної карти та картки для виплат проводилось з коректним введенням ПІН-коду. З метою отримання динамічного пароля необхідною умовою для здійснення операції з карткою є надання клієнтом інформації про номер мобільного телефону, кожна з транзакцій, які не визнаються позивачем, супроводжувалась авторизацією. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг розміщених на сайті privatbank.ua, держатель карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення держателя карти в банк та блокування карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ платіжною системою. Клієнт письмово доручає банку постановку картки в СТОП-ЛИСТ платіжної системи, постановка картки в СТОП-лист здійснюється на підставі письмової заяви клієнта. Отже, для блокування карткового рахунку позивачу необхідно було звернутись до відділення АТ КБ ПриватБанк з письмовою заявою та предявленням паспорту. Дзвінок на номер 3700 лише встановлює обмеження на користування карткою, а не рахунком і зазначене обмеження може бути знято в сервісі інтернет-банкінг Приват-24. Враховуючи те, що у позивача викрали окрім карток ще й мобільний телефон з фінансовим номером, то саме до постановки картки в СТОП-лист, що робиться за письмовою заявою, позивач несе відповідальність за здійснення всіх операцій.

20.02.2019р. до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій представник позивача - адвокат ОСОБА_3 (діє на підставі договору про надання правової допомоги №12 та ордеру від 03.09.2018р. а.с. № 9, 11) виклала пояснення щодо позиції відповідача наведеної у відповіді та зазначила, що згідно п.14.16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» з часу повідомлення користувачем банку про втрату електронного платіжного засобу, ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Крім того, позиція відповідача є протирічною умовам заходів безпеки при використання банківських продуктів, які викладені на офіційному сайті банку, а також Умовам та Правилам надання банківських послуг, якими передбачено, що по втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами, передбачено отримання усного повідомлення держателя або довіреної особи, переданого в порядку, передбаченого правилами про втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використання картки (а.с. № 39-41).

04.04.2019р. до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2, в якій представник зазначив проте, що оскільки згідно до заяви позивача про збільшення позовних вимог по суті предмет позову та підстави залишаються без змін, необхідність подання банком нового відзиву відсутня. Просив суд постановити рішення про відмову в задоволення позову в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю (а.с. №60).

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В позовній заяві представник позивача просила провести розгляд справи в загальному порядку.

Відповідно до п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України, справа є малозначною, оскільки сума, яку позивач просив стягнути, не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 18.09.2018р. розгляд справи було призначено в порядку спрощеного провадження та відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін, тим самим було відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні, крім того, з огляду на положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України було відмовлено і у допиті свідків (а.с. № 20).

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

Так, факти перебування сторін у договірних відносинах, належність ОСОБА_1, як користувачу банківських карт №769325, №225162 визнано сторонами, отже відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, встановлено наступне.

Згідно довідки по кримінальному провадженню №0002062, внесеному 07.08.2018р. до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України за зверненням ОСОБА_1 від 30.06.2018р., в ході допиту ОСОБА_1 встановлено, що у останнього були викрадені: паспорт громадянина України АО 149157, виданий 02.09.2013р. Жовтневим РВ м. Дніпропетровська, РНОКПП - НОМЕР_1 від 10.09.2013р., дві кредитні картки КБ «Приватбанк» №769325, №225162, мобільний телефон іРhone5 IME/tmo30870/ ( а.с. 56)

Як зазначає позивач, в день пограбування 30.06.2018р. близько 04:00 год. ранку він подзвонив на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700 з мобільного 050 452 53 97 та повідомив про викрадення карток та мобільного телефону, попросив вжити заходи зі збереження коштів на рахунках, зокрема, заблокувати всі рахунки та фінансові операції, задля уникнення незаконного розпорядження грошовими коштами третіми особами, які були на картрахунках.

В письмовій відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 27.07.2018р. №20.1.0.0.0/7-180716/1354, яка була надана на звернення позивача зазначено, що в ході розгляду звернення ОСОБА_1 щодо незаконного використання платіжних карток та в результаті проведеної перевірки не було виявлено порушень в діях оператора. Повідомлено, що картки позивача були заблоковані 30.06.2018р. о 04:07:41 годин. За заявками в «Приват24» картки 41************5162 і 41**********9325 були розблоковані о 09:48:42 і о 09:04:41 годин. Також в результаті проведеної банком перевірки було встановлено, що всі операції за картками позивача, які були здійснені після розблокування карток були підтверджені вірно введеним ПІНом картки (а.с. №14).

Згідно наданих позивачем виписок по картам №769325, №225162 вбачається, що 30.06.2018р. починаючи з 09:42 год. до 12:02 год. з його картрахунків відбулись зняття грошових коштів на загальну суму 16 366 грн.21коп. З картки для виплат №769325 видача готівки безпосередньо у відділенні банку, здійснено операції на загальну суму 5 696грн.80коп. З картки № 225162 видача готівки в касі, банкоматах, перерахування та оформлення розстрочки на загальну суму 7029грн.41коп. Також, відповідачем сформовано митєву розстрочку на суму 3640грн. на 11 платежів.

Позивач зазначав, що оскільки кредитна картка оформлена на позивача, то утримання та нарахування банком процентів на суму коштів за рахунок яких були здійснені операції по картці, здійснювалося з позивача. З метою уникнення, нарахування будь-яких санкцій відповідачем за невиконання обовязку та виникнення спорів, позивачу довелося сплатити кредитні кошти за для погашення платежів в сумі, які були несанкціоновано використані з його картки.

Так, згідно довідки банка від 13.02.2019р. №JP9H9A0PKGE21DHC станом на 13.02.2019р. ОСОБА_1, не має заборгованостей перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. №55).

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» надано визначення «електронного платіжного засобу» ( п. 1.14 статті 1) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Відповідно до вимог пунктів 6, 7 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014р. користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Згідно з вимогами ст.ст. 76, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що відповідачем, як в наданій письмовій відповіді на звернення позивача від 27.07.2018р.так і в письмовому відзиві на позов не спростовано факт звернення 30.06.2018р. ОСОБА_1 до банка з повідомлення про втрату електронних платіжних засобів, фінансового мобільного телефону, приходжу до висновку, що позивач здійснив всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення до банку інформації для запобігання ризику та уникнення збитків від здійснення операцій з використання викрадених у нього електронних платіжних засобів.

Також, при винесенні рішення враховую наступне.

Згідно з пунктом 1.1.2.1.12 Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» клієнт зобов'язаний вживати заходів по запобіганню втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню.

Пунктом 1.1.2.1.13 Умов та правил передбачено, що клієнт зобов'язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, стікера PayPass, ПІНа, SIM-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні.

Правилом №2 «Заходів безпеки при використанні банківських продуктів», які викладені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням https://privatbank.ua/ru/safeness (скріншот сторін з сайту а.с.40) визначено:

«Якщо ви загубили картку або її було викрадено, заблокуйте її зателефонувавши за номером 3700 з будь-якого телефону, або будь-яким зручним для Вас способом.

«Якщо Ви загубили мобільний телефон або його було викрадено, зателефонуйте за номером 3700 з будь якого доступного телефону або зверніться до відділення банку для блокування фінансових операцій та входу в Приват24 за допомогою цього номера.»

Як встановлено вище, за повідомленням позивача про крадіжку у нього банківських карт, мобільного телефону з фінансовим номером, карти було заблоковано 30.06.2018р. о 04:07:41 годин, проте, за заявками в «Приват24» картки 41************5162 і 41**********9325 були розблоковані о 09:48:42 і о 09:04:41 годин, з чого прихожу до висновку, що банком не було вжито заходів для блокування фінансових операцій та входу в «Приват24» за допомогою цього номера.»

З урахуванням положень п.9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, під час розгляду справи АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що банківськими картками позивач не користувався, не сприяв їх втраті, іншим особам не передавав, ПІН-коду нікому не повідомляв, та взагалі своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції під час здійснення банківських операцій з картками та що списання грошових коштів з карткових рахунків позивача відбулося саме за розпорядженням позивача.

У постанові Верховного Суду України від 13.05.2015р. № 6-71цс15 висловлена правова позиція, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБУ від 30.04.2010р. №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Верховний Суд у постановах від 14.02.2018р у справі №127/23496/15-ц, від 20.06.2018р. у справі №691/699/16-ц вказану правову позицію підтримав.

Також, приймаю до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 21.02.2019р. №489/1649/17, в якій судом зазначено, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України N6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до вище встановлених судом обставин, неправомірна поведінка відповідача полягає у тому, що він не заблокував фінансовий номер позивача, а отже, не було вжито заходів для блокування фінансових операцій та входу в «Приват24» за допомогою цього номера, що стало наслідком завдання позивачу матеріальної 16366,21грн., яка виникла через бездіяльність банка, а тому наявний причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Вина відповідача полягає в тому, що через не виконання покладених на нього нормативно правовими актами зобовязань, відбулось несанкціоноване розпорядження грошовими коштами шахрайським способом третіми особами.

Підводячи підсумок викладеному приходжу до висновку, що під час розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» майнової шкоди в розмірі 16 366грн.21коп., знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню.

Згідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В позовній заяві зазначено, що для вирішення цього спору, позивач уклав договір №12 від 03.09.2018р. з адвокатом ОСОБА_3 (а.с. № 11) на здійснення правничої допомоги у вигляді консультацій в галузі права, визначення правової позиції, складання позову та участі у судовому процесі. Вартість послуг склала у розмірі 5 000грн., які позивач станом на момент предявлення позову сплатив у повному обсязі, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №8 від 04.08.2018р. (а.с. № 12), а отже згідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України відповідні витрати покладаються на відповідача.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з урахуванням задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати понесені на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн..

Судові витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 704грн.80коп. за ставками 2018р. (позовні вимоги заявлені 13.09.2018р. ) з відповідача слід стягнути на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.1166 ЦК України, пунктами 6, 7, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ №705 від 05.11.2014р., правовими висновками, які викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018р. №127/23496/15-ц, від 20.06.2018р. №691/699/16-ц, від 21.02.2019р. №489/1649/17 , ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 16 366грн.21коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704грн.80коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.