Провадження № 2/761/1808/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого - судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Славич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: ОСОБА_2 , Перша Київська державна нотаріальна контора про скасування арешту

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача: Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просила суд: скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , який накладено постановою Відділу державної виконавчої служби у Старокиївському районі м Києві від 18 квітня 2001 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 жовтня 1995 року, вищезазначена квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 (позивачка) та ОСОБА_3 (донька позивачки), в рівних частках кожному. Звернувшись до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, їй ( ОСОБА_1 ) стало відомо, що вищезазначена квартира перебуває під обтяженням з 2001 року на підставі постанови ВДВС Старокиївського району м.Києва №б/н від 18 квітня 2001 року. Для скасування вищезазначеного арешту, вона звернулась до виконавчої служби з заявою про скасування арешту з квартири, однак, її заява була залишена без задоволення, так як, встановити підстави накладення в 2001 році арешту на квартиру АДРЕСА_1 не виявляється можливим у зв`язку з не переданням виконавчих проваджень та журналів реєстрації виконавчих проваджень ВДВС Старокиївського району м. Києва, переданих державним виконавцям в архіві Відділу відсутні.

Досудового засідання стороною позивача, було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача та представник третьої особи: Першої Київської державної нотаріальної контори, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, в судове засідання своїх представників не направили, відзив на позов не подавали. Сторони клопотали про розгляд справи у відсутність їх представників.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, і це встановлено судом, згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району 12 жовтня 1995 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (позивака), ОСОБА_3 (донька позиваки), в рівних частках кожному (а.с.8).

20 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.13).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від шлюбу мають доньку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 прізвище ОСОБА_7 померла.

Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 779 від 21 грудня 2017 року ОСОБА_1 призначено опікуном над малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Я.М. заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцями за законом майна померлої є: її мати - ОСОБА_1 ; її дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить довідка, видана 04 липня 2018 року за №115/02-14 (а.с.12).

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , витяг сформовано 05 липня 2018 року (станом на час звернення до суду з вищезазначеним позовом ). Крім того, у витязі наявна інформація щодо обтяження: арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованого 01 листопада 2004 року за №1428523 Першою Київською державною нотаріальною конторою м. Києва, відповідно до постанови від 18 квітня 2001 року Відділу державної виконавчої служби у Старокиївському районі (а.с.9-10).

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Старокиївського району м. Києва про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 квітня 2001 року, при примусовому виконанні в/напису та рішення суду, виданого 06 квітня 2001 року накладено арешт на предмет застави, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( а.с.45).

13 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із неможливістю оформлення спадщини (а.с.14).

Листом від 17 липня 2018 року начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відмовив ОСОБА_1 у скасуванні арешту з квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що встановити підстави накладення арешту на вищезазначену квартиру не виявляється можливим, оскільки, виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень ВДВС Старокиївського району м. Києва, переданих державним виконавцям в архів Відділу відсутні. У зв`язку з чим відсутні підстави для зняття арешту (а.с.15).

Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом позивачка наголошувала, що їй нічого невідомо про наявність боргових зобов`язань її покійної доньки; жодних документів про примусове стягнення боргу за рішенням суду вона не отримувала; про наявність арешту на вищезазначену квартиру їй стало відомо лише під час оформлення спадщини.

Відповідно до п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом МЮ України 25 грудня 2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Згідно п. 3.19., абз. 1 та 4 п. 3.20. Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 470/7 від 05 липня 1999 року, строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки.

Знищення виконавчих проваджень, які передано до архіву, здійснюється комісією один раз у півріччя, про що складається акт у двох примірниках за встановленою формою (додаток 17). Знищення виконавчих проваджень, переданих до архіву, здійснюється паперорізальними машинами або шляхом спалення, про що зазначається в акті.

Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі ?Вендітеллі проти Італії?, суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена змоги, в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Способами захисту особою цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України висловлених у справі № 6-26цс13 від 15 березня 2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Згідно з ч.ч. 1, 2?Про виконавче провадження?, ст. 59 Закону України ?Про виконавче провадження?, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст. 15, 16, 317, 321, 391 ЦК України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 03 червня 2016 року ?Про судову практику в справах про зняття арешту з майна?, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: ОСОБА_2 , Перша Київська державна нотаріальна контора про скасування арешту - задовольнити.

Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований 01 листопада 2004 року за № 1428523 Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставіпостанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Старокиївського району м. Києва про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, при примусовому виконанні в/напису та рішення суду, виданого 06 квітня 2001 року, що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 21 березня 2019 року.

Суддя: