Справа № 322/134/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Шиш А.Б.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому вказував, що він має у приватній власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовану на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області. Поряд з його ділянкою розташована земельна ділянка, яка належить ОСОБА_2 З метою правильного використання земельної ділянки він замовив в землевпорядній організації послугу щодо встановлення меж його земельної ділянки в натурі. 09 жовтня 2017 року межі земельної ділянки були встановлені та помічені межовими знаками, про що складено відповідний акт за участі власників суміжних земельних ділянок, в тому числі і відповідача, але він відмовився підписувати зазначений акт. На вказаній земельній ділянці він посіяв озиму пшеницю. 27 квітня 2018 року, при обстеженні посівів пшениці, він помітив, що межовий знак, з боку відповідача, був знищений. 26 травня 2018 року він письмово повідомив ОСОБА_2 про необхідність припинення його протиправних дій відносно його земельної ділянки. Як наслідок, ОСОБА_2 самовільно встановив межовий знак на його ділянці, і 30 червня 2018 року ОСОБА_2 по цьому знаку зібрав врожай його пшениці на земельній ділянці, на площі 0,15 га. 01 липня 2018 року він звернувся до органів поліції із скаргою на дії відповідача. Працівниками поліції була проведена перевірка, за результатами якої встановлено, що дійсно ОСОБА_2 самовільно скосив 0,15 га пшениці, але рекомендували звернутися до суду за вирішенням цього спору. Крім того, він звернувся до Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області із скаргою на дії відповідача щодо самовільного зайняття його земельної ділянки. За результатами проведеної перевірки 09 листопада 2018 року інспектором було встановлено факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки площею 0,15 га, що належить йому на праві приватної власності та знищення межових знаків. Маючи докази самовільного зайняття відповідачем його земельної ділянки, він 09 серпня 2018 року звернувся до Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області із заявою про здійснення розрахунку заподіяних йому ОСОБА_2 збитків. Відповідно до Акту оцінки нанесених збитків від 10 вересня 2018 року розмір заподіяних йому ОСОБА_2 збитків становить 2249 гривень 72 копійки. Збитки були нараховані комісією по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області на підставі Постанови КМУ від 19 квітня 1993 року № 284. Відповідач ухиляється від відшкодування завданих збитків. Розмір заподіяних збитків нараховано станом на 10 вересня 2018 року. Збитки відповідачем не відшкодовані, а отже їх розмір підлягає індексації. Розмір збитків з урахуванням індексу інфляції за жовтень - грудень 2018 року становить: 2249,72 х 103,9 / 100 = 2337 гривень 46 копійок. Розмір витрат на транспортні послуги: 7 л. на 100 км. витрати палива, поїздка до смт. Новомиколаївка - 26 км 09 серпня 2018 року до РДА, поїздка в м. Запоріжжя в ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області - 156 км. 26+156=182 км х 7/100 = 12,74 л. х 26 грн./л= 331 гривня 24 копійок.

В позові ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 2337 гривень 46 копійок, в рахунок відшкодування заподіяних йому збитків, 768 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат та 331 гривню 24 копійки в рахунок відшкодування транспортних витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін, або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідача до суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи з викликом сторін.

При вирішенні вказаного клопотання суд виходив із наступного.

Частиною 6 ст. 279 ЦПК України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

В обґрунтування необхідності розгляду справи з повідомленням сторін, відповідач посилається лише на його бажання дати пояснення по справі безпосередньо в судовому засіданні.

На підставі вказаного, враховуючи, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив, в якому позов не визнав, та пояснив, що йому належить земельна ділянка, площею 2 га., кадастровий номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 24 квітня 2013 року. Проект земельної ділянки здійснювався згідно законодавства. Орган, який зареєстрував земельну ділянку - Відділ Держземагенства у Вільнянському районі Запорізької області. Межі земельної діялнки були встановлені згідно акту в присутності депутата селищної ради Первій В.І . Коли ОСОБА_1 отримав земельну ділянку, почалась суперечка, але документів на земельну ділянку він не надав.

Вивчивши матеріали справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташована на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що він на вищевказаній земельній ділянці посіяв озиму пшеницю, а ОСОБА_2 самовільно встановив межовий знак на його ділянці, і 30 червня 2018 року зібрав врожай пшениці на частині земельної ділянки, площею 0,15 га.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В порушення вищевказаного позивачем не було надано доказів, що саме відповідачем ОСОБА_2 було зібрано врожай пшениці на частині його земельної ділянки, а також площі вказаної ділянки.

Надані позивачем акти обстеження земельної ділянки від 09 листопада 2018 року та перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 09 листопада 2018 року, містять інформацію про відсутність на земельній ділянці відповідача межових знаків, і не містять інформації що стосується предмету доказування, а тому являються не належними доказами.

Акт оцінки нанесених збитків від 10 вересня 2018 року також містить інформацію щодо розміру нанесених збитків, і не містить інформації щодо особи, якою вони були спричинені.

На підставі вищевказаного суд вважає, що позов ОСОБА_1 є не обґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складене 07 травня 2019 року.

Суддя А.Б.Шиш