ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/749/19
Провадження № 22-ц/4820/1612/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: представника апелянта ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року (суддя Зеленська В.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні і спілкуванні з неповнолітнім сином та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визнання способів участі у вихованні і спілкуванні з неповнолітнім сином, зазначав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Мають з нею сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб з відповідачкою розірваний 28 лютого 2014 року. Рішенням Славутського міськрайонного суду від 29 серпня 2017 року з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття. Неповнолітній син ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, відповідачкою по справі, яка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та не дозволяє брати участь у його вихованні. Тому у жовтні 2018 року він звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області з вимогою встановити спосіб спілкування з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням органу опіки та піклування від 18 жовтня 2018 року встановлено години спілкування з дитиною щосуботи з 10.00 год до 12.00 год щонеділі, та щовівторка з 13.00 год до 19.00 год. Проте, відповідачка чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною, зокрема: не дає сина для прогулянок, в часи відвідувань дитина відсутня за місцем проживання або відповідачка влаштовує сварки, внаслідок чого він вимушений був викликати працівників проліції. Крім цього, щовівторка він відвідував сина в ЗОШ № 9 по закінченню уроків, але останнім часом син не виявляв бажання з ним спілкуватись, показував в його сторону образливі жести. Він вважає, що така поведінка сина спровокована намовляннями відповідачки проти нього. Він любить свого сина, бажає брати участь у його вихованні та утриманні, заборгованості по сплаті аліментів не має.

У зв`язку з цим позивач просив суд позов задовольнити та зобов`язати відповідачку ОСОБА_3 не чинити перешкод у його спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, надавши можливість безперешкодного спілкування з дитиною кожного вівторка кожного тижня з 13 год .00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері; кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері, та половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул за домовленістю з матір`ю дитини, щодо черговості в період канікул.

23 травня 2019 року ОСОБА_3 звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно невнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначала, що вони мають неповнолітнього сина, який проживає з ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні. ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, що стало підставою для звернення до суду з позом про примусове стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина. Після розірвання шлюбу та до вересня 2018 року ОСОБА_2 не приймав участі у вихованні сина та не спілкувався з ним, оскільки їздив на заробітки. У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до органу опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради із заявою про визначення часу для участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_4 . Однак, у встановлені часи для спілкування ОСОБА_2 до сина не з`являвся та не спілкувався з ним. Тому, вона звернулась до органу опіки і піклування із заявою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 4 лютого 2019 року органом опіки та піклування прийняте рішення про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Вважає рішення органу опіки та піклування необґрунтованим, оскільки ОСОБА_2 батьківських обов`язків не виконує, участі в житті неповнолітнього сина не приймає. Так, у лютому 2019 року дитина у зв`язку з хворобою потрапила на лікування до лікарні, але ОСОБА_2 станом здоров`я та місцезнаходженням сина не цікавився, не приймав участі по догляду за хворою дитиною; жодного разу ОСОБА_2 не відвідував спортивні змагання за участю сина, який займається карате, не цікавиться його досягненнями; ніколи не відвідував батьківські збори у школі, не брав участі з сином у позашкільних заходах.

У зв`язку з цим позивач просила суд задовольнити зустрічний позов та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути судовий збір і витрати на правову допомогу.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 25 червня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено.

Суд зобов`язав ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначив спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і визнав за ним право безперешкодного спілкування з дитиною ОСОБА_4 :

- щовівторка кожного тижня з 13 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин без присутності матері,

- кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин без присутності матері,

- половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул за домовленістю з матір`ю дитини, щодо черговості в період канікул.

Суд відмовив ОСОБА_3 в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4

Стягнув з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 768 грн 40 коп судових витрат.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , а позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що вказане рішення ухвалене без дотримання норм матеріального та процесуального права, не повно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, при цьому суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення.

Зазначає, що судом не було взято до уваги покази свідків, а ті обставини на які вказували свідки були судом не вірно трактовані та перекручені.

Крім того, при постановленні рішення, суд в основу поклав лише пояснення позивача та його домисли з приводу того, що відповідачем чиняться позивачу перешкоди у спілкуванні з сином без надання жодних належних та допустимих підтверджуючих документів, відомостей.

Крім того, судом не досліджено повно, всебічно та об`єктивно, що саме позивачка звернулась до органів опіки та піклування щодо встановлення часів спілкування для ОСОБА_2 із сином ОСОБА_4 не зважаючи, що даний обов`язок покладається саме на батька дитини, а тому не логічно було б чинити перешкоди для ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини.

Крім того, судом не взято до уваги і не надано правової оцінки довідкам та характеристиці з навчального закладу в яких вказується, що батько ОСОБА_4 не виявляє зацікавленості у рівні розвитку та освіти дитини, не приймає участі у вихованні та навчанні сина.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають чинному законодавству.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт не вказує на конкретні порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 25 серпня 2011 року (а. с. 36).

28 лютого 2014 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а. с. 8).

У зв`язку з розірванням шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а. с. 35).

На підставі виконавчого листа № 682/3575/14-ц, виданого 22 грудня 2014 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області, з ОСОБА_2 стягувалися аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2014 року (а. с. 38).

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2017 року збільшено розмір аліментів і з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 39-40).

13 лютого 2019 року постановою державного виконавця Славутського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області виконавчий документ про зміну та збільшення розміру аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , в сумі 1000 грн. щомісячно до повноліття дитини, повернуто стягувачу на підставі її заяви про повернення без подальшого виконання виконавчого листа. Станом на 13 лютого 2019 року заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_2 відсутня (а. с. 11).

Крім того, з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а. с. 10) та з листа Славутського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 22 лютого 2019 р № 3729 (а. с. 6) вбачається, що станом на 22 лютого 2019 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня, переплата становить 3009,00 грн.

Рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області від 18 жовтня 2018 р № 391 визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , та встановлено дні зустрічі і особистого спілкування, а саме: щосуботи з 10.00 год. до 12.00 год. щонеділі, та щовівторка з 13.00 год. до 19.00 год. (а. с. 5).

Проте, відповідачка чинить перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною.

Встановлено, що 15 грудня 2018 року у день, визначений органом опіки та піклування для зустрічі ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , відповідачка чинила неправомірні дії: не давала батькові сина, у зв`язку з чим він вимушений був викликати працівників поліції, що стверджується листом Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 18 лютого 2019 р № 44-В (а. с. 7) та рапортом поліцейського від 15 грудня 2018 року (а. с. 105).

З показань свідка ОСОБА_10 - вчителя початкових класів ЗОШ № 9 вбачається, що у 2018-2019 навчальному році ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_4 , був на лінійці з нагоди Першого дзвоника, декілька разів забирав сина зі школи. Потім зустрічі батька і сина обмежувалися навчальним закладом, так як мама ОСОБА_4 ОСОБА_3 повідомила школу, що дитина неналежно готує домашні завдання, а тому має бути в школі на групі продовженого дня. Якийсь період часу ОСОБА_2 хворів, тому не відвідував сина у школі, а напочатку весни ОСОБА_4 проходив лікування в лікарні, тому їх зустрічі в школі не відбувались. Мама - ОСОБА_3 не забороняла вчителям надавати можливість зустрічей батька з ОСОБА_4 .

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 показали, що вони, як бабусі ОСОБА_4 , за проханням ОСОБА_3 забирали його у вихідні до себе на АДРЕСА_1 , оскільки мама в цей час була на роботі. ОСОБА_2 не приїжджав до них для зустрічі з сином. Бували випадки, коли вони забирали ОСОБА_4 по вівторках зі школи, тому ОСОБА_2 не міг в ці дні спілкуватися із сином.

Свідок ОСОБА_15 показав, що неповнолітній ОСОБА_4 другий рік займається у спортивному клубі "Кіокушинкай-карате". Заняття відбуваються щодня з 17.00 до 18.30 або з 18.30 до 21.00 год. На заняття дитину приводить і забирає мама - ОСОБА_3 або бабуся, про стосунки ОСОБА_4 з батьком йому нічого не відомо.

З довідки Славутського НВК "Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 9, ліцей "Успіх" від 17 вересня 2018 року № 01-21/371 вбачається, що ОСОБА_4 , навчається в Славутському навчально-виховному комплексі "Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів, ліцей "Успіх" в 2-А класі. Мати, ОСОБА_3 належним чином забезпечує виховання і навчання дитини; систематично відвідує батьківські збори, цікавиться організацією освітнього процесу та сприяє участі у ньому сина. Батько, ОСОБА_2 батьківські збори не відвідує, до школи дитину не приводить, не виявляє зацікавленості у рівні розвитку та освіти дитини (а. с. 41).

Окрім того, з характеристики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідує, що дитина охайна, доглянута, проживає разом з мамою. Мама відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини і класу. Батько - ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні і навчанні сина. В школі жодного разу не був (а. с. 42).

Однак, така характеристика неповнолітнього ОСОБА_4 щодо участі батька в його вихованні не відповідає дійсності і спростовується поясненнями свідка - вчителя ОСОБА_10 , листом директора Славутського НВК "Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 9, ліцей "Успіх" від 10 червня 2019 року № 01-21/244, що ОСОБА_2 - батько неповнолітнього ОСОБА_4 звертався до класного керівника із заявою про виконання рішення органу опіки та піклування про призначення годин для участі у вихованні та спілкуванні з сином щовівторка з 13.00 до 19.00 год., про що повідомлено також вчителя групи продовженого дня (а. с. 89), листом директора Славутського НВК "Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 9, ліцей "Успіх" від 4 лютого 2019 р № 01-21/31, що ОСОБА_2 з жовтня 2018 року проявляє зацікавленість щодо навчання і виховання сина, спілкується з ним. Декілька разів забирав ОСОБА_4 зі школи додому, а також щотижня тримає зв`язок з вчителем по телефону (а. с. 91).

Згідно наданої Виконавчим комітетом Славутської міської ради характеристики від 28 січня 2019 року, за місцем проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно (а. с. 90).

Позитивна характеристика з місця роботи мами неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_3 (а. с. 51), оголошення спортивного клубу "Кіокушинкай-карате" із запрошенням на проведення атестації, оцінки спортсменів та присвоєння поясів (а. с. 46), сертифікат про присвоєння ОСОБА_4 учнівського ступеня 10 кю карате (а. с. 47), а також витяг з амбулаторної картки неповнолітнього ОСОБА_4 з відомостями про його захворювання у лютому 2019 року і медична довідка про його стан здоров`я (а. с. 48-49, 50) вказують на добросовісне виконання материнських обов`язків ОСОБА_3 , з якою визначене місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , але не свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області у висновку від 4 лютого 2019 року вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , так як ОСОБА_2 характеризується позитивно, любить сина і бажає спілкуватись з ним, проявляє зацікавленість щодо навчання і виховання сина, спілкується з ним, тримає зв`язок з вчителем по телефону (а. с. 44).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 є законними, підставними та обґрунтованими.

Відмовляючи в позові ОСОБА_3 , суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

З такими висновками погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

П. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно з ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

Ч. 2, 3 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - ЗУ «Про охорону дитинства») дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини (далі-Європейський Суд) у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, рішення у справі «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами необхідно з однієї сторони розглянути правомірність втручання у право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а з іншого - дослідити питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Разом із цим відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1).

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, врахувавши зазначені норми права, а також вік дитини, відношення її до кожного із батьків, необхідність її духовного і фізичного розвитку, дійшов обґрунтованого висновку, що визначений спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином є достатнім для відновлення порушеного права і відповідає інтересам дитини. Цей порядок забезпечує можливість батькові повноцінно брати участь у вихованні сина.

Суд першої інстанції, при вирішенні спору виходив із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, тому посилання апелянта, що судом не було взято до уваги покази свідків, а ті обставини на які вказували свідки були судом не вірно трактовані та перекручені є необґрунтованими.

Суд правильно встановив наявність бажання позивача спілкуватися із сином та наявність перешкод з боку відповідача у спілкуванні ОСОБА_2 з сином. Також судом урахований висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області від 4 лютого 2019 року, який вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , так як ОСОБА_2 характеризується позитивно, любить сина і бажає спілкуватись з ним, проявляє зацікавленість щодо навчання і виховання сина ОСОБА_4 , спілкується з ним, тримає зв`язок з вчителем по телефону.

Також не є обґрунтованими посилання у апеляційній скарзі, що судом не взято до уваги і не надано правової оцінки довідкам та характеристиці з навчального закладу в яких вказується, що батько ОСОБА_4 не виявляє зацікавленості у рівні розвитку та освіти дитини, не приймає участі у вихованні та навчанні сина.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 с. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк