Справа номер 490/1572/19 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О.А.
Провадження номер 22-ц/812/903/19 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Галущенка О.І., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

представника Заводського ВДВС м. Миколаїв Романчука С.М.,

представника стягувача Білова І.В.,

представника боржника Жосан В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 08 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщення суду в м.Миколаєві, за заявою заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Заводський ВДВС м.Миколаїв) про звернення стягнення на кошти боржника, що перебувають в інших осіб,

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2019 року заступник начальника Заводського ВДВС м.Миколаїв Терзі А.М. звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із заявою про звернення стягнення на грошові кошти в сумі 100 000 грн., які є власністю ОСОБА_3 та перебувають на рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації у Миколаївській області №6294 в Державній казначейській службі України м. Київ МФО 820172.

Обґрунтовуючи вказану заяву, державний виконавець Заводського ВДВС м.Миколаїв вказував, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №34140064 з примусового виконання виконавчого листа №14-7538/2009, виданого 10 квітня 2012 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації до рівності часток сторін в сумі 445 133 грн. та судових витрат в сумі 1950 грн.

Станом на 15 березня 2017 року розмір заборгованості ОСОБА_3 становив 220 022,45 грн. На теперішній час вказана сума не сплачена.

У зв`язку з цим постановою державного виконавця накладено арешт на все майно боржника.

03 жовтня 2018 року ОСОБА_5 повідомила державного виконавця про внесення ОСОБА_3 100 000 грн. на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївської області з метою забезпечення позову у цивільній справі №490/2460/18, що в подальшому було підтверджено ТУ ДСА в Миколаївській області.

Посилаючись на зазначені обставини, а також положення ст. 440 ЦПК України та ст.53 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець просив його заяву про звернення стягнення на кошти ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 08 квітня 2019 року у задоволення даної заяви відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2019 року у справі №490/2460/18 кошти, на які просить звернути стягнення державний виконавець, вже повернуті ОСОБА_3 , що унеможливлює задоволення відповідної заяви.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви державного виконавця.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-4, 8, 9 ст.440 ЦПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Суд відмовляє в задоволенні такої заяви, якщо вона подана після закінчення строку позовної давності для відповідної вимоги боржника до такої особи, або строку на пред`явлення до виконання виконавчого документа про стягнення коштів з такої особи на користь боржника за судовим рішенням, що набрало законної сили.

Заява розглядається судом протягом десяти днів з дня її надходження.

Суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником.

Звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми.

Згідно з частинами 1, 4 ст.53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Заводського ВДВС м.Миколаїв перебуває виконавче провадження №34140064 з примусового виконання виконавчого листа №14-7538/2009, виданого 10 квітня 2012 року Центральним районним судом м.Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації до рівності часток сторін в сумі 445 133 грн. та судових витрат в сумі 1950 грн.

Станом на 15 березня 2017 року розмір заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 становив 220 022,45 грн. На теперішній час вказана сума не сплачена.

04 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до ОСОБА_6 про визнання заборгованості за договорами позики спільним боргом подружжя (цивільна справа №490/2460/18).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2018 року в порядку зустрічного забезпечення ОСОБА_3 зобов`язано протягом 10 днів внести на депозитний рахунок Центрального районного суду м. Миколаєва 100 000 грн.

20 квітня 2018 року ОСОБА_3 перерахував 100 000 грн. на рахунок ТУ ДСА Миколаївської області №6294 в ДКС України м. Київ МФО 820172 в якості зустрічного забезпечення позову (а.с.187).

28 січня 2019 року ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва позов ОСОБА_3 у вищезазначений цивільній справі залишено без розгляду, а заходи зустрічного забезпечення позову, вжиті ухвалою від 04 квітня 2018 року, скасовано.

Додатковою ухвалою суду від 05 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 травня 2019 року, Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області зобов`язано повернути ОСОБА_3 . 100 000 грн., внесених ним в якості зустрічного забезпечення позову.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення заяви державного виконавця є правильним.

Виходячи з вищевикладених норм законодавства, суд наділений правом звертати стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Такого з матеріалів справи не вбачається. Гроші, про які зазначає державний виконавець, належать боржнику ОСОБА_3 , а не третій особі, яка має перед ним заборгованість.

А отже, відповідно до ст.440 ЦПК України це не є компетенцією суду звертати стягнення на вказані державним виконавцем кошти.

За такого, відсутні підстави для задоволення заяви державного виконавця.

А тому, судове рішення про відмову у задоволенні вказаної заяви державного виконавця зміні або скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки у задоволенні заяви державного виконавця про звернення стягнення на кошти боржника відмовлено, то виходячи з вищевикладеної норми, захід забезпечення у вигляді арешту грошових коштів в сумі 100 000 грн., належних ОСОБА_3 , застосований Миколаївським апеляційним судом в ухвалі від 07 травня 2019 року, підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 08 квітня 2019 року без змін.

Скасувати арешт на грошові кошти в сумі 100 000 грн., належні ОСОБА_3 , внесені ним на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області №6294 в Державній казначейській службі

України в м.Київ МФО 820172, застосований Миколаївським апеляційним судом в ухвалі від 07 травня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді О.І. Галущенко

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.