Справа № 307/1923/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г., з участю секретаря Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 18 жовтня 2018 року (у складі судді Бобрушко В.О.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у липні 2018 р.

Просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 2 850 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, до досягнення позивачем двадцяти трьох років.

На обґрунтування позовних вимог указав, що позивач є сином відповідача та перебуває на утримання своєї матері. Позивач навчається у Національному університеті «Одеська юридична академія» на ІІ курсі денної форми навчання на контрактній основі. У зв'язку з хворобою позивач потребує лікування і реабілітації. Позивач разом із мамою опинилися у дуже скрутному матеріальному становищі, внаслідок чого ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги.

У відповідача не має інших дітей, аліменти не сплачує. Працює на посаді майстра дільниці газифікації у Тячівській філії ПАТ «Закарпатгаз» і має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини.

Позивач указує, що до витрат, які мають входити в матеріальну допомогу, належить віднести: витрати на навчання, лікування, житло, путівки, зв'язок, міський і залізничний транспорт. Вважає, що відповідач має змогу щомісячно сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 850 грн. без погіршення матеріального стану відповідача.

Рішенням Тячівського районного суду від 18 жовтня 2018 р. позов задоволено частково: ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі 1 800 грн. щомісячно, починаючи з 02 липня 2018 р., на період навчання позивача, але не більше як до досягнення ним 23 р.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 704,80 грн.

ОСОБА_2 просить змінити це рішення, вказавши, що розмір аліментів на користь позивача становить 2 850 грн., і підлягають сплаті з моменту досягнення позивачем повноліття. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Указує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції судом не була витребувана довідка про доходи відповідача, а довідка, яка є в матеріалах справи, викликає сумніви. Зазначає, що при вирішення судового спору судом не було враховано стан здоров'я позивача та його матері.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, але з огляду на обставини справи та письмові докази, задовольнив позовні вимоги частково.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 (позивач) народився ІНФОРМАЦІЯ_1, а його батьками є ОСОБА_3 і ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 (а.с.2). Відповідно до довідки, виданої Національним університетом «Одеська юридична академія» від 13.12.2016 р., позивач є студентом 1 курсу судово-адміністративного факультету (контракт) денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія». Термін навчання із 01.09.2016 р. до 30.06.2020 р. (а.с.3). Також у матеріалах справи є індивідуальний договір №2016-О-005533 і копія студентського квитка позивача (а.с.5), що підтверджують його навчання у вищому навчальному закладі.

Позивач проживає разом із мамою, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (а.с.9) і довідкою від 15.08.2017 р. (а.с.10).

Рішенням Тячівського районного суду від 10 березня 2017 р. було змінено розмір аліментів і вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття (а.с.11-12).

Також позивачем у ході розгляду справи були надані документи, які відображають стан здоров'я його мами (а.с.42,43,44,45,46,47,48,49, 50, 51, 52, 53, 54).

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітній син продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У вказаній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з частиною першою статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

За приписами ст.182 СК України (з урахуванням змін від 17.05.2017 року), при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд констатував, що термін сплати аліментів до повноліття дитини за рішенням суду сплив, проте дитина, яка не досягла 23 років, продовжує навчання, та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Також суд установив можливість відповідача надавати матеріальну допомогу та вирішив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1 800 грн.

Апеляційний суд повністю погоджується із таким висновком, оскільки він відповідає обставинам справи, письмовим доказам, а також нормам матеріального права.

Довід апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції судом не була витребувана довідка про доходи відповідача, а довідка, яка є в матеріалах справи, викликає сумніви, не заслуговує на уваги як безпідставний.

Так, у матеріалах справи є довідка, видана ОСОБА_3, яка підтверджує, що відповідач працює у публічному акціонерному товаристві по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» із 04.10.1994 р. і на момент видачі довідки (13.09.2018 р.) займає посаду слюсаря із експлуатації та ремонту газового устаткування (ГРП) 5 розряду (а.с.38). Нарахований дохід за період із 01.07.2017 р. по 31.07.2018 р. у відповідача склав 81 830,11 грн.

Також відповідачем у ході апеляційного розгляду була подана довідка від 17.01.2019 р. №13/6, яка підтверджує, що ОСОБА_3 працює у публічному акціонерному товаристві по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» із 04.10.1994 р. і на момент видачі довідки займає посаду диспетчер газового господарства (АДС). Нарахований дохід за період із 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. у відповідача склав 90 480,14 грн.

У суду апеляційної інстанції немає підстав піддавати сумнівам ці довідки, оскільки такі містять підписи голови правління і головного бухгалтера, які засвідчені мокрою печаткою.

Тобто, в контексті розуміння норм ЦПК України ці довідки є належними, допустимими та достовірними доказами в контексті спірних правовідносин.

Також позивач указує у доводах апеляційної скарги, що при вирішенні судового спору судом не було враховано стан здоров'я позивача та його матері.

Із цього приводу колегія судді зауважує наступне.

У матеріалах справи наявна низка медичної документації, у якій відображений стан здоров'я мами позивача, однак вони не мають вирішального правового значення для суті спору.

Так, береться до уваги стан здоров'я отримувача та платника аліментів.

Однак, рішенням Тячівського районного суду від 10 березня 2017 р. обставини щодо стану здоров'я позивача вже були встановлені, відтак у силу приписів процесуального закону не потребують доказуванню і безумовно враховуються судом при ухваленні рішення. Тобто, стан здоров'я позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем були надані дві довідки від 19.12.2018 р. і 24.01.2019 р., які відображають його стан здоров'я.

Судом однаково враховується як стан здоров'я отримувача аліментів так і платника (ст. 182 СК України).

Отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір відповідно до чинного законодавства в межах заявлених позовних вимог. Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і є недостатніми для його скасування і задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2.Рішення Тячівського районного суду від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 р.

Судді: