Справа № 456/2853/17 Головуючий у 1 інстанції: Ковалишин Н.І.
Провадження № 22-ц/811/410/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2017 року, постановлене в складі головуючого судді Ковалишин Н.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про визнання недійсним акту, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним Акт про порушення № (відсутній) від 29.08.2017 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно пункту 1 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем (далі - КГРС) в редакції станом на 29.08.2017 року: у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення працівником оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку до цього Кодексу. У главі 2 розділу ХІ КГРС зазначений вичерпний перелік порушень, у разі виявлення яких складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку до цього Кодексу, серед якого не передбачено такого порушення як «відмова від встановлення індивідуального вузла».

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд при ухваленні рішення не з`ясував обставин, що мають значення для справи, не надав оцінки поданим доказам, не звернув уваги на те, що в Акті від 29.08.2017 року не зазначено порушень позивачем будь-яких вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», нормам якого не може суперечити Кодекс ГРС.

Зазначає, що при вирішенні справи застосуванню підлягають норми п. 1 гл. 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, згідно яких, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною у додатку 11 до цього Кодексу. Відповідач не пред`явив належних і допустимих доказів наявності порушень визначених у згаданій главі, і до таких не відноситься відмова від встановлення індивідуального вузла обліку газу за кошти ПАТ «Львівгаз». Отже, позов про визнання недійсним Акту від 29.08.2017 року підлягає задоволенню у спосіб визначений ст. 16 ч. 2 п. 2 ЦК України.

Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, також шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що представниками ПАТ «Львівгаз» 29.08.2017 року було складено Акт б/н про відмову від встановлення індивідуального вузла обліку газу за кошти ПАТ «Львівгаз», згідно з п. 5 глави 1 розділу Х Кодексу ГРС.

Не погоджуючись з даним актом, позивач звернувся з позовом про визнання його недійсним.

Відмовляючи в задоволенні прозову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний акт є лише фіксацією порушення вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу" та Кодексу газорозподільчих систем і не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, а відтак не порушує його цивільних прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до п. 5 глави 1 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, для визначення об`єму спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту споживача використовуються дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного ВОГ у Оператора ГРМ використовуються дані комерційного ВОГ споживача. Споживач не може відмовитись від встановлення комерційного ВОГ з ініціативи та за кошти Оператора ГРМ. В іншому випадку розподіл природного газу такому споживачу припиняється в порядку, визначеному розділом VІ цього Кодексу.

У ст.1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»(далі Закон) зазначено, що комерційний (приладовий) облік природного газу (далі - облік природного газу) це визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу.

Статтею 2 Закону передбачено, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку.

З метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу.

Виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб`єкти господарювання, що:

- здійснюють розподіл природного газу на відповідній території;

- отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу(ст. 4 Закону).

Відповідно до ст. 5 Закону у разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується:

- комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року;

- для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року;

- тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані:

1) забезпечити встановлення лічильників газу:

а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується:

комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року;

для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року;

тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (ст. 6 Закону).

Отже, оскаржуваний акт складено відповідачем в межах своє компетенції з дотриманням визначеної законодавством процедури, для встановлення у подальшому відсутності вини у невиконанні визначених законом обов`язків, не суперечить вимогам Законів, яким регулюються спірні правовідносини та не порушує охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Посилання скаржника на те, що акт складений з порушенням глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, що є підставою для задоволення позову про визнання його недійсним у спосіб, який визначений ст. 16 ч. 2 п. 2 ЦК України та з підстав визначених ст. 215 ч. 1 і ст. 203 ч. 1 ЦК України є безпідставним, оскільки розділом ХІ передбачений Порядок перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу у разі виявлення порушень вимог цього Кодексу, що не стосується розділу Х, яким встановлені Особливості приладового обліку природного газу. Статтею 215 ЦК передбачені підстави недійсності правочину, однак спірний акт не є правочином в розумінні частини 1 ст. 202 ЦПК України, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що підстав для застосування ст. ст. 203, 215 ЦК України немає.

Враховуючи наведене, висновок суду про те, що оскаржуваним актом жодні права позивача не порушені та не встановлюють для нього будь-яких обов`язків є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам матеріального права, судове рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі, а тому підстав для скасування рішення, колегія суддів не вбачає.

Інші докази та обставини, на які є посилання у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року

Керуючись ст. ст. 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.