Справа № 487/4719/18
Провадження № 2/487/294/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Лунгол А.Г., Кожина В.О., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , яка діє в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про вселення та визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

20.07.2018 року до Заводського районного суду м. Миколаєва в інтересах ОСОБА_4 , 2005 р.н., ОСОБА_5 , 2007 р.н., звернулась ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , в якій, просить суд: вселити неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом із матір`ю ОСОБА_3 в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_4 , 2005 р.н. та ОСОБА_5 , 2007 р.н. разом з їх матір`ю ОСОБА_3 в користування житлову кімнату площею 11,3 м2, залишивши в спільному користування кімнату площею 17,4 м2, залишивши допоміжні приміщення (кухня, ванна кімната, коридор, кладова, балкон) у спільному користуванні співвласників.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дітям позивача належить на праві власності по 1/6 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка отримана в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_7 . Інший власник майна - ОСОБА_2 сворює перешкоди у користуванні квартирою, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду.

03.08.2018 року вищевказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні змісту позову, просив про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову посилаючись на неможливість спільного проживання з другою дружиною її колишнього чоловіка та його дітьми від другого шлюбу.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали цивільної справи та заслухавши думку сторін, суд дійшов наступного.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 130664085, Дата: 12.07.2018 р.), квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить:

- ОСОБА_4 - 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 511, виданого 21.06.2018 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Євтушенко А.М.;

- ОСОБА_5 - 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 514, виданого 21.06.2018 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Євтушенко А.М.;

- ОСОБА_2 - 1/2 частка на підставі договору купівлі-продажу № 5 від 05.04.2000 р., укладеному на УТБ «Клондайк»;

- ОСОБА_7 - 1/2 частка на підставі договору дарування, 1229, 22.03.2004 р.

Згідно довідки КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2003 року договір купівлі-продажу № 5 від 05.04.2000 р., укладений на УТБ «Клондайк» визнано дійсним.

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом № 511 та № 514, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_7 , а саме 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 - 1/3 частка, ОСОБА_5 - 1/3 частка, ОСОБА_6 - 1/3 частка.

За змістом ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, з урахуванням досліджених доказів, ОСОБА_4 належить - 1/6 частка спірної квартири; ОСОБА_5 - 1/6 частка; ОСОБА_2 - 1/2 частка.

Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру, остання складається із 4-х кімнат житловою площею 45,8 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 7,8 кв.м, 2-а кімната - 17,4 кв.м, 3-а кімната - 11,3 кв.м, 4-а кімната - 9,3 кв.м; кухні - 5,1 кв.м, ванної кімнати - 3,5 кв.м, коридору - 6,3 кв.м, вбудованої шафи - 0,4 кв.м, кладової - 0,5 кв.м, балконом - 3,1 кв.м, 0,9 кв.м. Загальна площа квартири - 62,5 кв.м.

Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 358ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

На підставі ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 14 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням, якщо про це заявлено позов.

У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" роз`яснено, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Визначаючи порядок користування спірною квартирою у зазначений спосіб суд виходить з того, що іншого варіанту визначення порядку користування квартирою, наближеного до ідеальних часток співвласників, фактично не існує. До того ж, суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 погодилась на запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 СК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність виділення у користування співвласникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з їх матір`ю, житлову кімнату площею - 11,3 кв.м. Виділити в загальне користування співвласникам кімнату площею 17,4 кв.м, кухню, ванну кімнату, коридор, кладову, балкон.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частинами 1 та 2 статті 16 ЦК України встановлено, що Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 2 статті 5 ЦПК України встановлено, що У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що відповідач своїми активними діями заважає позивачу вселитись у спірну Квартиру.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення.

Враховуючи те, що позивач, яка є законним представником співвласників спірної квартири, фактично позбавлена можливості користуватись нею, то її права підлягають захисту.

Щоб зневілювати вказані перепони з боку відповідача по користуванню позивачем спірною квартирою, суд вважає необхідним та достатнім застосувати в даному випадку для відновлення порушеного права позивача положення ч.2 ст. 5 ЦПК України та задовольнити позовну вимогу про вселення позивача із її малолітніми дітьми у спірну квартиру, яка їм (дітям) належить і спосіб користування якою визначається судом.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ) про вселення та визначення порядку користування квартирою - задовольнити.

Вселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом із матір`ю - ОСОБА_3 , до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином:

- виділити в користування ОСОБА_4 , 2005 р . н. та ОСОБА_5 , 2007 р.н. разом з їх матір`ю ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 11,3 кв.м;

- виділити в загальне користування співвласникам кімнату площею 17,4 кв.м, кухню, ванну кімнату, коридор, кладову, балкон.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або до того ж суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.03.2019 року.

Суддя З.М. Сухаревич