Ухвала

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 241/402/19

провадження № 61-8390ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Баркова В. М., Ткаченко Т. Б., Мальцевої Є. Є., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, служба у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації, про відібрання малолітніх дітей і повернення їх матері,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_1 треті особи: служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, служба у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації, про відібрання малолітніх дітей і повернення їх матері.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 06 березня 2019 року прийнято позовну заяву ОСОБА_2 до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

15 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із клопотанням про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 18 березня 2019 року у складі судді: Чудопалової С. В. клопотання ОСОБА_1 задоволено та провадження у справі № 241/402/19 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 241/47/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимога про відібрання дітей та повернення їх матері є передчасною та підлягає вирішенню після набрання законної сили рішенням про визначення місця проживання дітей.

Постановою Донецького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 18 березня 2019 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позов про відібрання малолітніх дітей та повернення їх матері підлягає розгляду судом першочергово і не пов`язаний з вирішенням питання про визначення місця проживання дітей. Вирішуючи клопотання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував існування об`єктивної неможливості розгляду вимог про відібрання дітей до розгляду спору між сторонами щодо визначення місця їх проживання та не врахував, що вказані вимоги є різними за матеріально-правовими підставами і наслідками, а тому можуть розглядатися одночасно для дотримання принципу ефективності судового процесу.

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована порушенням норм процесуального права. Вказує, що апеляційний суд неправильно застосував пункт шостий частини першої статті 251 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У пункті шостому частини першої статті 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Тлумачення пункту шостого частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.

Встановивши, що відсутня об`єктивна неможливість розгляду справи про відібрання малолітніх дітей і повернення їх матері до вирішення справи про визначення місця проживання дітей, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, служба у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації, про відібрання малолітніх дітей і повернення їх матері.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель