Постанова

Іменем України

16 травня 2019 року

місто Київ

справа № 693/1374/16-ц

провадження № 61-1999св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «НАПОЇ ПЛЮС»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НАПОЇ ПЛЮС» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2017 року у складі судді Шимчика Р. В. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І., Пономаренка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «НАПОЇ ПЛЮС»

(далі - ТОВ «НАПОЇ ПЛЮС») у грудні 2016 рокузвернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 28 вересня 2016 року на сесії Жашківської міської ради розглядалося питання порядку денного щодо погодження видачі спеціального дозволу на користування надрами ділянки Жашківського родовища з метою видобування підземних питних вод ТОВ «НАПОЇ ПЛЮС». Під час розгляду цього питання порядку денного та публічного його обговорювання депутатом міської ради ОСОБА_1 завдано шкоду діловій репутації позивача шляхом розповсюдження недостовірної інформації певному колу осіб, що підпадає під визначення розповсюдження недостовірної інформації згідно із статтею 277 ЦК України, яка підлягає спростуванню відповідачем у такий же спосіб, у який вона була поширена. Під час обговорення цього питання відповідачем розповсюджено інформацію у присутності 18 депутатів та засобів масової інформації, яка є недостовірно та неправдивою, а саме: продукція, що виробляється позивачем, була неодноразово названа відповідачем отрутою. Відповідачем застосовано російське слово «яд» та у присутніх могли з`явитись підозри щодо додавання отруйних речовин до продукції, що виробляється позивачем.

Виробництво компанії відповідає міжнародним стандартам, що підтверджено сертифікатами якості 180 9001 та 180 22000. Позивач має власну дослідницьку лабораторію та вимогливо слідкує за якістю продукції, що виробляє. У позивача наявні всі необхідні дозволи та сертифікати, що підтверджують відповідність продукції встановленим нормам щодо якості напоїв, оскільки компанія експортує значну кількість напоїв щонайменше у 15 країн світу, до яких входять також країни Європейського Союзу. Відповідачем своїм висловлюванням щодо продукції позивача в присутності 18 осіб, а також в присутності представників засобу масової інформації, який може довести цю інформацію невизначеному колу осіб, було безпідставно та неправомірно розповсюджено неправдиву інформацію щодо випуску позивачем отрути замість напоїв, чим безпідставно принижено ділову репутацію позивача та спричинено виникнення сумнівів у споживачів щодо якості продукції, що виробляється позивачем, та як наслідок зниження престижу компанії.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач поданий позов не визнав, вважав його необґрунтованим та таким, у задоволенні якого необхідно відмовити.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2017 року в задоволені позову ТОВ «НАПОЇ ПЛЮС» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що ОСОБА_1 слово «яд» висловив як судження оціночного характеру щодо діяльності ТОВ «НАПОЇ ПЛЮС» з огляду на виробництво позивачем, серед іншого, сидру та слабоалкогольних сильногазованих напоїв, які виготовляються з концентратів. Зазначена інформація не є такою, що носить стверджувальний характер, за своїм змістом має суспільне значення, носить характер оціночних суджень на основі отриманої інформації з різних джерел і є суб`єктивною думкою конкретної особи.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «НАПОЇ ПЛЮС» відхилено. Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що відповідач висловив оціночне судження щодо продукції позивача з огляду на виробництво останнім, серед іншого, сидру та слабоалкогольних сильногазованих напоїв, які виготовляються з концентратів, на відміну від напоїв, що мають природній склад.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листопаді 2017 року, ТОВ «НАПОЇ ПЛЮС» просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник на обґрунтування касаційної скарги посилається на доводи, зазначені в апеляційній скарзі, а саме, що використане відповідачем слово «яд» є тотожним слову «отрута», отже такими висловлюваннями відповідач розповсюдив неправдиву інформацію щодо випуску позивачем напоїв з отрутою.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відомості про рух справи у судах касаційної інстанції

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у січні 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), а отже касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Під час розгляду 20, 21 питань порядку денного сесії Жашківської міської ради від 28 вересня 2016 року депутат Жашківської міської ради ОСОБА_1 висловився (дослівно): «хочу ОСОБА_2 підсказати, тому що якщо сьогодні, то в нас країна переходить на випуск оружжя, тому що нам потрібно захиститися, але я дуже великий протівнік. Політики повинні створити так систему, щоб ми мирно все робили, розумієте, через що танки сьогодні коштують гроші і ми сьогодні платимо податки, щоб створити танки і платять те підприємство тоже платить податки і сьогодні, я думаю, перейде більші платежі як ви, ну це не ті платежі якими користується громада, якщо ви випускаєте яд для нашого майбутнього, то це не означає що ми повинні просити у вас ці податки, розумієте, може пристановити випуск цього яду, не давати найбільшу цінність воду, не давати воду, щоб не випускали яд, тому якщо сьогодні взяти, от яд, я свідомо говорю, скажіть, хто п`є сьогодні ваші напітки? Сьогодні ми забули, що таке корови, молоко, оце цінність, ми сьогодні перетворили нашу країну, тому що деякі хитрі люди получають гроші, тому що ви створили бізнес, ви створили бізнес, і дивіться чим і знищуємо нашу націю, наш народ, розумієте? Да? Звідки возите концентрат? Ми ж не знаємо звідки, що в них входить. Але, я знаю одне, що ви не п`єте ці напітки, ви самі не п`єте, тому що свідомо знаєте, з чого вони зроблені, розумієте, і так само оті гроші, які ви платите податки, вони знищують нашу націю. Подивіться скільки жило двадцять років назад і скільки живе на сьогоднішній день. Зайдіть в лікарню і проаналізуйте, розумієте про що я говорю».

З зазначеного виступу суди дійшли висновку, що ОСОБА_1 зазначив, що продукція ТОВ «НАПОЇ ПЛЮС» є «ядом» (у сенсі - отрутою), не посилаючись, на конкретні факти.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Відповідно до статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43,

ECHR 2001-11).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про те, що здійснене відповідачем висловлювання не містить фактичних даних щодо продукції позивача, а є реалізацією права відповідача на вільне висловлювання своїх поглядів і є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню.

Окрім цього, необхідно враховувати, що позивач, що ним не заперечувалося, виробляє, серед іншого, й слабоалкогольні напої.

Відповідно до академічного тлумачного словника «яд» - те саме, що й «отрута», яка, в свою чергу, є речовиною, здатною викликати отруєння живого організму.

При цьому, Міжнародна статистична класифікація хвороб десятого перегляду передбачає такий стан організму як алкогольну інтоксикацію легкого, середнього, важкого та дуже важкого ступеня.

За відомостями академічного тлумачного словника «інтоксикація» - це отруєння організму отруйними речовинами. Тобто, алкогольна інтоксикація - це фактично отруєння організму алкоголем.

З огляду на наведене, вживання до слабоалкогольних напоїв висловів, застосованих відповідачем, у випадках, коли це призводить до інтоксикації через ненормоване вживання, є цілком обґрунтованим та з урахуванням позиції відповідача щодо необхідності вживання традиційних натуральних продуктів є проявом його особистого ставлення до продукції позивача та її оцінки з огляду на можливий негативний вплив на організм людини.

Суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог статей 213, 214, 303, 315 ЦПК України 2004 року надали належну оцінку висловлюванню відповідача, про спростування якого просив позивач, та дійшли обґрунтованого висновку про те, що поширена відносно позивача інформація є оціночним судженням, а не фактичним твердженням.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та дали їм належну правову оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НАПОЇ ПЛЮС» залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик