Справа № 191/1658/18
Провадження № 2/191/494/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кухар Д.О.

за участю секретаря Каліневич Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення у квартиру як відновлення прав у звязку із незаконним виселенням ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення у квартиру як відновлення прав у звязку із незаконним виселенням посилаючись на те, що вона ОСОБА_1 зареєстрована і раніше проживала в картирі свого чоловіка за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Роздори, вул. Шевченко, З, кв. 2.

Без жодних законних підстав, лише з посиланням на право власності, з явним ігноруванням норм закону і її прав, свекруха позивачки - ОСОБА_2 у період з 14 квітня 2018 року по 20 квітня 2018 року виселила її з вищезазначеної квартири.

На сьогоднішній день позивач не має постійного місця проживання, змушена тимчасово змушена тимчасово проживати у своєї матері, а також наймати житло для більшої своєї зручності.

Позивач вважає, що вона відповідно до законодавства має право жити саме за місцем реєстрації, тобто в квартирі, з якої відповідачка її виселила шляхом погроз застосування до неї сили.

Отже, відповідачка своїми незаконними діями щодо її виселення з квартири всупереч належній процедурі вчинила самоправство, тобто самовільно скоїла дії, правомірність яких позивачем не визнавалася і оспорюється.

В звязку з викладеними вище обставина, вважає за необхідним звернутись до суду з позовними вимога про вселення її до квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила, що вона прожила у квартирі 20 років, виїхала з квартири не добровільно, сусіди можуть це підтвердити.

Представник позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти вимог позову, від пояснень відмовилась.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні, заперечив проти позовних вимог. Пояснив суду, що позивач після розлучення з чоловіком, добровільно висилилась з квартири та переїхала до своєї матері. Відповідачка позивачу не перешкоджала заходити до квартири.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що позивачка є його колишньою дружиною, а відповідач матірю. Після розлучення з відповідачкою, остання добровільно пішла з квартири.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він та його дружина є власниками квартири, а їх діти там прописані. Позивачка, цей його колишня невістка, яка після розлучення з сином, сама пішла з квартири, забравши всі особисті речі. Відносно колишньої невістки будь-яких протиправних дій, щодо її виселення не вчиняли.

Свідок ОСОБА_7 надав аналогічні пояснення, надані у судовому засіданні ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що позивачка проживала з сином відповідачки у даній квартирі. Бачила як позивачка зі своїми рідними приїжджала на машині з причепом за речами. Примусового виселення не бачила.

Суд, заслухавши пояснення сторін, учасників судового розгляду, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки виданої виконкомом Раївської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 19.07.2018 року № 1008, позивач у справі ОСОБА_1 з 17.10.1997 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично з 18.04.2018 року по теперішній час проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

З довідки відділу адресно довідкової роботи ГУДМС України в Дніпропетровській області від 17.09.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 на даний час зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З пояснень учасників справи, вбачається, що позивач вселилася у спірну квартиру як член сім'ї власника житла та після розлучення з чоловіком, який є сином власників квартири добровільно відмовилась від користування нею.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилалася на те, що порушуючи її права відповідачі продовжують чинити їй перешкоди у вселенні до квартири.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Частиною 1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про її вселення до квартири АДРЕСА_2 є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Позивачем на підтвердження заявлених нею позовних вимог не надано жодного належного доказу, того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні вищезазначеної квартири, а тому задоволенню такі позовні вимоги не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі не стягуються з відповідача на користь позивача, оскільки судом відмовляється в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення у квартиру за місцем реєстрації: АДРЕСА_3, та стягненні судового збору відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: ОСОБА_9