Справа № 523/2156/19
Провадження №2/523/2287/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Правди Н.А.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Позов мотивується тим, що відповідач є дочкою позивача та не проживає в зазначеному житловому приміщенні більше 14 років, що підтверджується актом про непроживання від 27.12.2018 року.

Правовою підставою позову є положення ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про пересування та вільний вибір місця проживання».

В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, відзиву на позов, заяв та клопотань суду не надала. Суд застосував заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного:

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.02.2007 року, виданого Управлінням ЖКГ ОМР, співвласниками квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частках (а.с.12).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.9).

Актом від 28.12.2018 року, складеним мешканцями будинку АДРЕСА_2 , встановлено факт напроживання відповідача у квартирі НОМЕР_1 більше 14 років (а.с.8).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( частина друга статті 386 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартир) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Оскільки статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, суд вважає, що в даному випадку, задоволення вимог позивача про визнання відповідача таким, що втрати вправо користування житловим приміщенням призведуть до порушення норм матеріального права, фактично позбавивши співвласника права користування належним йому майном.

Окрім того, суд зазначає, що право особи бути зареєстрованим за місцезнаходженням житлового помешкання, частина якого є її власністю, не обмежується нормами чинного законодавства.

Позивач не є одноосібним власником спірної квартири, а є лише співвласником житлового будинку, яка є об`єктом приватної спільної сумісної власності, а отже не наділена правом ставити питання про визнання іншого співвласника таким, що втратив право користування квартирою.

Окрім того, позивач не надала суду доказів, що їй з боку відповідача чиняться перешкоди у користуванні її часткою у спірній квартирі, чим порушуються її права як співвласника.

Отже, позов не ґрунтується на законі та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5,6,10,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його складення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 13.05.2019 року.

Суддя: