П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року місто Маріуполь

справа № 222/1326/17

провадження № 22-ц/804/30/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Мироненко І.П.

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач -ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Донецької області у складі судді Подліпенця Є.О. від 21 грудня 2017 року, повний текст рішення складений 26 грудня 2017 року

в с т а н о в и в :

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що 07 червня 2008 року вона уклала шлюб з відповідачем, який рішенням Володарського районного суду Донецької області від 10 січня 2013 року розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 11 січня 2014 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходів). Згодом, рішенням Володарського районного суду Донецької області від 18 березня 2015 року розмір аліментів зменшено з ? частини до 1/5 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з довідкою-розрахунком Нікольського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області № В2/439 від 30 січня 2017 року та довідкою про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі Нікольського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області № АСВП 48132973 від 24 липня 2017 року відповідач в період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2017 року проводив часткову сплату нарахованих аліментів, в зв'язку з чим за вказаний період утворилася заборгованість в сумі 9400 грн. За її розрахунками за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2017 року загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь, складає 2 852,72 грн. Просила стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 2 852,72 грн.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 21 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 2 852 гривні 72 копійки. Розподілені судові витрати.

13 серпня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Володарського районного суду Донецької області від 21 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, суд повинен був ухвалити заочне рішення, оскільки він не був присутнім в судовому засіданні, позивачем надано до суду недостовірні відомості, щодо отримання аліментів, оскільки аліменти сплачувались регулярно та в повному розмірі.

Правом подання відзиву позивачка ОСОБА_1 не скористалася.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з?явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, причини неявки в судове засідання не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що справа розглянута у його відсутність, а в заяві про перегляд заочного рішення, яку він подавав до суду в серпні 2018 року, скаржиться на те, що рішення є неправомірним, оскільки про час і місце розгляду він не повідомлявся, копію позовної заяви та додатки до неї не отримував і його неповідомлення про дату і час розгляду справи унеможливило врахування судом істотних обставин.

Виходячи з вимог цивільно-процесуального законодавства суд обов'язково повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце судового засідання. Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитись відповідно до вимог ст. 128-130 ЦПК України. При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і відсутні підстави для розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, про судове засідання, що відбулося 21 грудня 2017 року, коли постановлене оскаржене судове рішення, відповідач повідомлений не був, на а.с. 21, 25, 30 містяться повернуті за закінченням встановленого строку зберігання поштові відправлення, що були адресовані ОСОБА_2 Будь-які інші докази повідомлення відповідача, як то телефонограми або розписки в матеріалах справи відсутні.

Отже відповідач ОСОБА_2 у порушення норм цивільного процесуального законодавства не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, був позбавлений права довести обставини, на які він посилається, заперечуючи проти позову, а відтак судом було порушено його право на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає обов'язковому скасуванню повністю з ухваленням нового рішення.

Крім того, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішенням Володарського районного суду Донецької області від 10 січня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, рішення ніким не оскаржувалось та набуло законної сили 22 січня 2014 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 народився 05 вересня 2012 року і його батьками зазначені сторони по справі, про що зроблено відповідний актовий запис № 64.

Згідно з рішенням Володарського районного суду Донецької області від 18 березня 2015 року зменшено розмір аліментів, що стягувались за рішенням Володарського районного суду Донецької області від 11 січня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття з ? частини його заробітку (доходу) до 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але ж не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили, рішення ніким не оскаржувалось та набуло законної сили 30 березня 2015 року.

Відповідно до довідки-розрахунку Нікольського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 30 січня 2017 року № В2/439, яку надала позивачка ОСОБА_1 , вона отримувала аліменти від ОСОБА_2, згідно з виконавчим листом № 222/125/15-ц від 18 березня 2015 року, виданим Володарським районним судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 1/5 частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року нараховано аліментів 9 720 грн., отримано в розмірі 3 704 грн., заборгованість складає 6 016 грн.

Відповідно до довідки про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі, Нікольського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 24 липня 2017 року № АСВП 48132973 в період з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2017 року аліментів стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина нараховано в розмірі 10 674 грн., сплачено 2 120 грн., заборгованість складає 8 554 грн.

Згідно з наданою до апеляційної скарги ОСОБА_2 довідки від 20 грудня 2017 року № АСВП 48132973 про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі в період з 01 квітня 2016 року по 30 листопада 2017 року аліментів стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина нараховано в розмірі 16 872 грн., сплачено 16 596 грн., та зазначено, що 23 листопада 2017 року ОСОБА_2 додано до виконавчого провадження платіжні документи, що підтверджують сплату аліментів на користь ОСОБА_1

Відповідно до ст. 196 СК Україні у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У такому разі дійсно необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти та прострочила виконання зобов'язання. Тобто відповідач повинен доказувати протилежне.

Суд встановив, що відповідач не здійснював в належному розмірі виплат по аліментам, поважних обставин, які б свідчили про незалежні від нього причини, не встановлено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач не виконує свого обов'язку зі сплати аліментів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідачем в свою чергу не надано ніяких доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини.

Проте, проводячи розрахунок неустойки, суд першої інстанції не врахував позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в Постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц, де Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відійти від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15 та наступних постановах з огляду на таке.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойкавиконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просила стягнути пеню за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 2 852,72 грн.

З наданих довідок розрахунку заборгованості по аліментах, як позивачем так і відповідачем вбачається, що в зазначений період ОСОБА_2 нараховані йому аліменти не сплачував в повному обсязі, а тому вимоги позивачки про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів грунтуються на законі, при цьому до розрахунку розміру неустойки апеляційний суд бере до уваги, як довідку, надану позивачем разом з позовною заявою, так і довідку, надану відповідачем до апеляційнох скарги.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів розмір неустойки за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2017 року повинен складати:

-січень 2016 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 528 грн., пеня (1%) 2,82 грн. х 454 дня = 1 280,28 грн;

-лютий 2016 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 528 грн., пеня (1%) 2,82 грн. х 425 днів =1 198,50 грн;

-березень 2016 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 528 грн., пеня (1%) 2,82 грн. х 394 дня = 1 103,20 грн;

-квітень 2016 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 530 грн., пеня (1%) 2,80 грн. х 364 дня = 1 019,20 грн;

-травень 2016 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 530 грн., пеня (1%) 2,80 грн. х 333 дня = 932,40 грн;

-червень 2016 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 530 грн., пеня (1%) 2,80 грн. х 303 дня = 848,40 грн;

-липень 2016 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 530 грн., пеня (1%) 2,80 грн. х 272 дня = 761,60 гнр;

-серпень 2016 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 00,00 грн., пеня (1%) 8,10 грн. х 241 день = 1 952,10 грн;

-вересень 2016 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 530 грн., пеня (1%) 2,80 грн. х 211 днів = 590,80 грн;

-жовтень 2016 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 868 грн.

-листопад 2016 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 0,00 грн., пеня (1%) 8,10 грн. х 150 днів = 1 215 грн;

-грудень 2016 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 868 грн;

-січень 2017 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 868 грн;

-лютий 2017 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 890 грн;

-березень 2017 року: нарахована сума аліментів 810 грн., сплачено 1 052 грн;

-квітень 2017 року: нарахована сума аліментів 954 грн., сплачено 0,00 грн.

Загальний розмір неустойки за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2017 року складає 10 901,48 грн.

Вищезазначене спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що аліменти на користь позивачки він сплачував своєчасно та в повному обсязі і заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Відповідно до положення ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 травня 2017 року склав 4 324 грн, з розрахунку: нараховано аліментів за вказаний період 13 104 грн, фактично сплачено - 8 780 грн.

Виходячи з наведеного, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, який може бути стягнутий одержувачем аліметів, не може перевищувати 4 324 грн.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просила стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 2 852,72 грн., а тому в межах заявлених вимог, апеляційний суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача неустойку(пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 2 852,72 грн.

Крім того, оскільки позивач при зверненні до суду не сплачувала судовий збір у зв'язку зі звільненням відповідно до закону, апеляційний суд вважає, що відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь держави належить стягнути судовій збір в розмірі 640 гривень.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 21 грудня 2017 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка смт Володарське Володарського району Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2), неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 2 852 (дві тисячі вісімсот п'ятдесят дві) гривні 72 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь держави судовій збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

І.П. Мироненко.