Провадження № 2/520/1351/19
Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши в м.Одесі в приміщенні суду справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
В грудні 2018р. АТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з даним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 5.09.2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту, згідно якого їй було надано кредит. В якості забезпечення виконання зобов`язань за даним договором в іпотеку банку передано домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку по АДРЕСА_2 . Оскільки відповідачі неналежним чином виконують умови кредитного договору та договору іпотеки, просить суд звернути стягнення на спадкове майно предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості у сумі 2847000,47 грн. шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути судові витрати на користь позивача.
В судове засідання представник позивача не явився, подав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, не проти заочного розгляду справи.
Відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи,Ю заяви про слухання справи у їх відсутність до суду не надходило.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку, та приходить до наступного.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".
Судом встановлено, що 5 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та Брусенцовою укладено договір кредиту №08-660/177-302, згідно якого їй було надано кредит в суму 400000 доларів США зі сплатою 15% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 4.09.2023 року.
В якості забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, між Банком та Брусенцовим 5.09.2008р. укладено договір іпотеки, за яким Брусенцов узяв на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями Брусенцової та шляхом передачу у іпотеку домоволодіння загальної площею 439,4 кв.м., житловою площею 191,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 та земельної ділянки 0,0443 га за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 .
Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (стаття 3 Закону України "Про іпотеку").
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи,у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва,іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна,навіть у тому випадку,якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та ст. 39 цього ж Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Таким чином, право позивача на звернення стягнення на спірну квартиру виникло на підставі вимог, передбачених статті 33 Закону України «Про іпотеку».
Крім того, положеннями частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Процедура визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації визначена ч.6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку".
Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
За таких обставин, суд вважає, що початкову ціну предмета іпотеки для її подальшої реалізації, слід визначити на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-13,76-89,258-273,280-289 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Бескровний Я. В.