Справа № 743/774/16-ц
Провадження № 2/743/16/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді СТАШКІВА В.Б.,

за участю секретаря судових засідань НЕРУС Н.І.,

учасники справи: представник позивача ОСОБА_11,

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_14,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду, в порядку загального позовного провадження, справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про поділ житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частини будівельних матеріалів об`єкту незавершеного будівництва АДРЕСА_1 та про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказувала, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 вони здійснили будівництво жилого будинку АДРЕСА_1 , а відповідач ще й приватизував земельну ділянку до 13 червня 2012 р., а відтак земельна ділянка віднесена до спільної сумісної власності. Після розірвання шлюбу відповідач перешкоджає їй та неповнолітнім дітям користуватися будинком, який не введено в експлуатацію, проте повністю придатний для проживання, тобто ще не набуло юридичного статусу житлового будинку, а є сукупністю будівельних матеріалів, які можливо розділити між сторонами.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09.08.206 р. були залишено без розгляду позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на частину земельної ділянки.

В січні 2017 р. уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила поділити житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 між нею та відповідачем відповідно до варіанту поділу, визначеному висновком судової будівельно-технічної експертизи № 26-16 від 30 листопада 2016 року, а саме:

- виділивши ОСОБА_1 коридор 1-1 площею 8,6 кв.м., вартістю 24 627 грн, коридор 1-2 площею 14,5 кв.м., вартістю 41 521 грн, кімнату 1-4 площею 11,4 кв.м., вартістю 32 644 грн, санвузол 1-8 площею 8,0 кв.м., вартістю 22 908 грн, частину вітальні 1-3 площею 5,2 кв.м., вартістю 14 890 грн., тамбур 1-І (а-1) площею 4,2 кв.м., вартістю 7 990 грн, всього 51,9 кв.м. на 144 580 грн, що складає 50/100 частини в будинку. З урахуванням господарських будівель: вартість ганку «а1-1» - 1 011 грн, вартість сараю «Б1-1» - 40 293 грн, а всього - 185 884 грн.

Собі просила виділити частину вітальні 1-3 площею 14,5 кв.м., вартістю 41 522 грн, кімнату 1-5 площею 20,4 кв.м., вартістю 58 416 грн, кухню 1-6 площею 12,1 кв.м., вартістю 14 031 грн, а всього - 51,9 кв.м. - 148 618 грн., що складає 50/100 частини в будинку. З урахуванням господарських будівель: вартість частки в будинку 148 618 грн вартість гаражу «Б-1» - 28 032 грн, всього - 176 650 грн.

Також просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію в розмірі 4617 грн. за перевищення частки.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2017 року позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які використані в процесі будівництва не введеного в експлуатацію житлового будинку №15 та прибудинкових споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , зокрема на будівництво частини вітальні 1-3, площею 14,5 кв.м.; на будівництво кімнати 1-5, площею 20,4 кв.м.; на будівництво кухні 1-6, площею 12,1 кв.м.; на будівництво котельні 1-7, площею 4,9 кв.м.; на будівництво гаража, що складає 49/100 частин будинку з господарськими будівлями та спорудами; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 275 грн 65 коп, в якості відшкодування судового збору та 1 541 грн 50 коп, в якості відшкодування витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ жилого будинку відмовлено.

Постановою Верховного суду від 26 вересня 2018 року, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28 березня 2016 року скасовано та справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2018 року було прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2019 року було закрито підготовче провадження, з призначенням судового розгляду. При цьому, на підставі ч. 5 ст. 49 ЦПК України, через не надання підтвердження направлення копії уточненої позовної заяви від 15.01.2019 р., вказаною ухвалою було повернуто позивачці уточнену позовну заяву від 15.01.2019 р., в якій остання просила визнати за нею право власності на Ѕ частину об`єкту незавершеного будівництва, що знаходиться в АДРЕСА_1 та поділити вказаний об`єкт

- виділивши ОСОБА_1 коридор 1-1 площею 8,6 кв.м., вартістю 24 627 грн, коридор 1-2 площею 14,5 кв.м., вартістю 41 521 грн, кімнату 1-4 площею 11,4 кв.м., вартістю 32 644 грн, санвузол 1-8 площею 8,0 кв.м., вартістю 22 908 грн, частину вітальні 1-3 площею 5,2 кв.м., вартістю 14 890 грн., тамбур 1-І (а-1) площею 4,2 кв.м., вартістю 7 990 грн, всього 51,9 кв.м. на 144 580 грн, що складає 50/100 частини в будинку. З урахуванням господарських будівель: вартість ганку «а1-1» - 1 011 грн, вартість сараю «Б1-1» - 40 293 грн, а всього - 185 884 грн;

- собі просила виділити частину вітальні 1-3 площею 14,5 кв.м., вартістю 41 522 грн, кімнату 1-5 площею 20,4 кв.м., вартістю 58 416 грн, кухню 1-6 площею 12,1 кв.м., вартістю 14 031 грн, а всього - 51,9 кв.м. - 148 618 грн., що складає 50/100 частини в будинку. З урахуванням господарських будівель: вартість частки в будинку 148 618 грн вартість гаражу «Б-1» - 28 032 грн, всього - 176 650 грн. Також просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію в розмірі 4617 грн. за перевищення частки.

В подальшому, під час судового розгляду, суд протокольними ухвалами відмовляв представнику позивача ОСОБА_11 в долученні до справи уточненої позовної заяви.

У відзиві на позовну заяву від 10 грудня 2018 р., представник відповідача ОСОБА_14 просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частини будівельних матеріалів об`єкту незавершеного будівництва АДРЕСА_1 , з підстав відсутності чіткого переліку та назв матеріалів та обладнання, не доведення віднесення їх до спільної сумісної власності, що позбавляє суд визнати на них право власності.

У відзиві на позовну заяву від 1 квітня 2019 р., представник відповідача ОСОБА_14 просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку, з наступних підстав:

- предметом позову являються уточнені позовні вимоги від 18.01.2017 р., в якій позивачка просить поділити саме житловий будинок, а фактично предметом позову, з урахуванням висновку Верховного Суду в постанові від 26.09.2018 р., являється об`єкт незавершеного будівництва за тією ж адресою, що не є тотожними поняттями;

- позивачем не визначено та не конкретизовано в позовних вимогах яку саме ж частину вітальні 1-3 площею 5,2 кв.м., вартістю 14 890 грн, виділити відповідачу, а яку саме ж частину вітальні 1-3 площею 14,5 кв.м., вартістю 41 522 грн їй, тому виникає обґрунтоване запитання, як фактично розділити вказану вітальню, де саме повинен проходити кордон (повинна бути встановлена стіна) між частинами сторін, від якої конкретно точки однієї стіни до якої конкретної точки другої стіни вітальні, тобто ефективно реалізувавши судове рішення;

- в силу положень ст. 376 ЦК України спірний об`єкт незавершеного будівництва є самочинним будівництвом, так як він не відповідає будівельному паспорту № 174 на забудову земельної ділянки, конкретно наводячи здійснені порушення щодо кількості кімнат, щодо загальної та житлової площі будинку, щодо не внесення цегляного погребу, дерев`яних сарая та вбиральні, щодо здійснення непередбачених прибудов до об`єкта незавершеного будівництва, позначений на генеральному плані літерами А 2-1, А 1-1, А-1, а відтак він не підлягає розподілу в судовому порядку;

- правова оцінка питанню віднесенню/не віднесенню спірного об`єкту незавершеного будівництва до самочинного будівництва, Верховним Судом в постанові від 26.09.2018 р. не проведена, а відтак його висновки не мають до справи обов`язкового значення;

- об`єкт незавершеного будівництва зазнав змін у своєму зовнішньому вигляді, фактичній площі та в розмірах приміщень, в т.ч. тамбура а1-1, а відтак загальна площа будинку збільшилась з 103,8 кв.м. до 105,2 кв.2, що свідчить про втрату актуальності висновку судово- будівельної експертизи № 26-16 від 30.10.20016 р.;

- розглядаючи справу, суд з дотриманням вимог ч. 1 ст. 71 СК України, повинен врахувати обставини наявності серед проживаючих в будинку цивільної дружини та їх спільної дитини.

В судових засіданнях:

- представник позивача ОСОБА_11 просила задовольнити позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.01.2017 р., з урахуванням висновків Верховного Суду в постанові від 26.09.2018 р. та здійснити поділ саме об`єкта незавершеного будівництва, згідно варіантів запропонованих експертів та визнати за позивачкою право власності на виділені приміщення. Наголосила, що спірний об`єкт незавершеного будівництва не являється самочинним будівництво, що встановлено судом касаційної інстанції. Наявність вимог про поділ саме житлового будинку може слугувати підставою для часткового задоволення позовних вимог. В силу Закону майно набуте чоловіком та дружиною в шлюбі визнається спільною сумісною власністю, а тому не доцільно заявляти позовні вимоги про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя;

- відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_14 просили в задоволені позовних вимог про поділ житлового будинку відмовити. Наголосили на тому, що позивачка, на відповідній стадії процесу, не заявляла в належний спосіб вимог про визнання об`єкта незавершеного будівництва, по-перше, спільною сумісною власністю подружжя, а по-друге, про виділ приміщень саме у власність чи про визнання права власності за нею на приміщення, що підлягають виділу їй.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 3 листопада 2002 року до 29 квітня 2016 року, за час якого на земельній ділянці, виділеній відповідачу у власність, що підтверджується державним атом на право власності на земельну ділянку (Серія НОМЕР_2 ) від 04 жовтня 2006 року, здійснили будівництво жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який не введено в експлуатацію та не проведено державної реєстрації права власності.

Згідно висновку проведеної у даній справі судової будівельно-технічної експертизи № 26-16 від 30 листопада 2016 року відсоток будівельної готовності не зданого в експлуатацію жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 складає 100%. Збудований жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 не відповідає будівельному паспорту № 174 на забудову земельної ділянки, а відповідає технічному паспорту на садибний (індивідуальний) будинок, за виключенням того, що в технічний паспорт не внесені цегляний погреб, дерев`яні сарай та вбиральня. Вказаним висновком встановлено можливість поділу і доведення до кінця будівництва окремо виділених частин жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та наведено один варіант такого поділу, із виділенням співвласникам 51/100 та 49/100 частин будинку, зі сплатою компенсації за меншу частку в розмірі 4 617 грн. Зокрема, ОСОБА_1 пропонується виділити: коридор 1-1 площею 8,6 кв.м., вартістю 24 627 грн, коридор 1-2 площею 14,5 кв.м., вартістю 41 521 грн, кімнату 1-4 площею 11,4 кв.м., вартістю 32 644 грн, санвузол 1-8 площею 8,0 кв.м., вартістю 22 908 грн, частину вітальні 1-3 площею 5,2 кв.м., вартістю 14 890 грн., тамбур 1-І (а-1) площею 4,2 кв.м., вартістю 7 990 грн, всього 51,9 кв.м. на 144 580 грн, що складає 50/100 частини в будинку. З урахуванням господарських будівель: вартість ганку «а1-1» - 1 011 грн, вартість сараю «Б1-1» - 40 293 грн, а всього - 185 884 грн, а ОСОБА_2 пропонується виділити частину вітальні 1-3 площею 14,5 кв.м., вартістю 41 522 грн, кімнату 1-5 площею 20,4 кв.м., вартістю 58 416 грн, кухню 1-6 площею 12,1 кв.м., вартістю 14 031 грн, а всього - 51,9 кв.м. - 148 618 грн., що складає 50/100 частини в будинку. З урахуванням господарських будівель: вартість частки в будинку 148 618 грн вартість гаражу «Б-1» - 28 032 грн, всього - 176 650 грн.

Джерела права застосовані (не застосовані) судом.

За правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз ст.ст. 60, 63, 69 СК України та ст.ст. 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Оцінка суду.

З урахуванням приписів ст. 411 ЦПК України, висновки касаційної інстанції є обов`язковими під час нового розгляду справи в суді першої інстанції.

В постанові Верховного Суду від 26.09.2018 р. вказано, що предметом позову є спірний будинок не завершений будівництвом, набутий сторонами у період шлюбу, а позивачем з посиланням на вимоги статей 60, 69, 70 СК України та статей 331, 368, 372 ЦК України було уточнено спосіб його поділу з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи, яку проведено за клопотанням сторони позивача й судом на її вирішення поставлені питання щодо ступені готовності жилого будинку та можливості його поділу, які необхідні для вирішення саме уточнених вимог позивача про поділ будинку.

Дійсно в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 р. не надана правова оцінка питанню віднесенню/не віднесенню спірного об`єкту незавершеного будівництва до самочинного будівництва.

За таких обставин, суд робить висновок, що об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться в АДРЕСА_1 не є:

?житловим будинком;

?самочинним будівництвом.

Судом встановлено, що об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться в АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в силу норм ЦК України та СК України, оскільки набутий під час шлюбу, при тому, що ОСОБА_1 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке набуте ними в період шлюбу.

На думку суду, з огляду на приписи СК України та ЦК України, майно визнається спільною сумісною власністю подружжя, згідно Закону, а відтак заявляти вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю не вимагається.

Слід зауважити, що справа після скасування попередніх рішень в касаційному порядку розглядалась саме за правилами загального позовного провадження, так як уточнені позовні вимоги заявлені до набрання чинності змін до ЦПК України.

По справі проведено підготовче засідання, яке відкладалось з метою викладення позивачкою остаточних позовних вимог, з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.09.2018 р.

При цьому, ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2019 року, на підставі ч. 5 ст. 49 ЦПК України, через не надання підтвердження направлення копії уточненої позовної заяви від 15.01.2019 р. відповідачу, було повернуто позивачці уточнену позовну заяву від 15.01.2019 р.

З урахуванням вимог уточненої позовної заяви від 18.01.2017 р., позивачка просить поділити житловий будинок згідно варіантів, запропонованих експертом, виділивши їй та відповідачу певні приміщення, але не просила здійснити виділ приміщень саме у власність чи про визнання права власності за нею на приміщення, що підлягають виділу їй, хоча у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється і майно набуває статусу спільної часткової власності.

За таких обставин, вимоги уточненої позовної заяви від 18.01.2017 р. сформовано не конкретно, так як виділ приміщень не у власність суперечить вимогам чинного законодавства. Суд не має права виходити за межі позовних вимог, так як ст.ст. 2, 13 ЦПК України встановлені межі судового розгляду.

Досліджуючи висновок, проведеної у даній справі судової будівельно-технічної експертизи № 26-16 від 30 листопада 2016 року, суд погоджується з представником відповідача ОСОБА_14 про те, що позивачем в уточненій позовній заяві від 18.01.2017 р. не визначено та не конкретизовано в позовних вимогах яку саме ж частину вітальні 1-3 площею 5,2 кв.м., вартістю 14 890 грн, слід виділити ОСОБА_1, а яку саме ж частину вітальні 1-3 площею 5,2 кв.м., вартістю 41 522 грн їй, цього не вбачається із вказаного висновку.

При цьому, жодна сторона не ініціювала, на відповідній стадії, про допит експерта ОСОБА_21, або ж про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи.

На думку суду, вказане має істотне значення для справи.

Враховуючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 69-71 СК України, ст.ст. 11, 15, 16, 183, 328, 331, 368, 370, 372, 376 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 133, 137, 141, 259, 263, 265, 273, 411 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через Ріпкинський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ПОЗИВАЧКА: ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової

картки платника податків: НОМЕР_3 .

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки

платника податків: НОМЕР_4 .

Головуючий В.Б.СТАШКІВ

Повний текст рішення виготовлено

та підписано 22 травня 2019 р.