Справа № 274/1747/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 вересня 2019 року м. Шаргород
Справа №274/1747/19
Провадження №2/152/345/19
Шаргородський районний суд
головуючого судді Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача
1. Виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 22.03.2019 року звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.05.2019 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передана по підсудності для розгляду до Шаргородського районного суду Вінницької області.
Під час зустрічей з відповідачем останній запевняв його, що кошти будуть повернуті вчасно, тобто до 15.03.2019 року.
Проте відповідач свої зобов`язання по поверненню позики не виконав.
Так, 15.03.2019 року він приїхав до відповідача по гроші, проте, останній повідомив, що не може вчасно повернути борг.
У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань по поверненню позики він змушений звернутися до суду з позовом.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.52).
2. Виклад позиції відповідача.
Правом на подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 не скористався.
Так, відповідач ОСОБА_2 відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо позовних вимог ОСОБА_1 до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 11.07.2019 року.
ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача.
1. 13.08.2019 року позивач ОСОБА_1 надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності у зв`язку з дальністю сполучення, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.52).
2. Відповідач ОСОБА_2 заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
1. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.03.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору (а.с.11).
2. 29.03.2019 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с.12).
3. 15.04.2019 року позивачем ОСОБА_1 подано до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області позовну заяву (уточнену) із виправленими недоліками (а.с.15-16).
4. Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.05.2019 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу передана по підсудності для розгляду до Шаргородського районного суду Вінницької області (а.с.23).
5. Ухвалою судді Шаргородського районного суду від 11.07.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, розгляд цивільної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, з метою ефективності судового розгляду та використання процесуального часу призначено два судові засідання на 30.07.2019 року та на 13.08.2019 року, з повідомленням (викликом) учасників справи, здійснено виклик відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.36-37, 38-39).
6. 13.08.2019 року відкладено судове засідання на 27.09.2019 року через неприбуття відповідача ОСОБА_2 , здійснено виклик відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.55).
7. 27.09.2019 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу і про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.64).
8. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні та ухвалення судового рішення немає.
Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази
Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, зокрема, щодо позикових зобов`язань та щодо невиконання грошових зобов`язань.
Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.
Таким чином, виконання грошового зобов`язання та повернення грошових коштів повинно відбутися не пізніше 15.03.2019 року.
Суд вважає, що факт написання розписок та наявність боргу перед позивачем не заперечується відповідачем ОСОБА_2 , оскільки останній відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 11.07.2019 року, не надав.
Боргові розписки, що написані відповідачем ОСОБА_2 та надані позивачеві ОСОБА_1 , відповідають формі, встановленій для договору позики, що передбачена в ст.1047 ЦК України.
Оскільки у розписках зазначено, що відповідач отримав грошові кошти в грошовій одиниці гривні в борг від позивача, і, з врахуванням того, що розписки знаходиться у позивача ОСОБА_1 , то суд вважає, що дана обставина підтверджує факт зобов`язання відповідача перед позивачем за договорами позики.
До даного часу відповідач суми позики у грошовій одиниці гривні позивачеві не повернув, що вбачається із позовної заяви, матеріалів справи, а також підтверджується тією обставиною, що боргові документи розписки до теперішнього часу знаходяться у позивача та не повернуті останнім відповідачеві у випадку, якби відповідач сплатив борг за договорами позики у повному обсязі.
Вказана обставина підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, копіями боргових документів розписками від 15.09.2018 року та від 29.09.2019 року (а.с.17-18).
Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив про застосування до спірних правовідносин приписів ст.625 та ч.1 ст.1050 ЦК України, тобто про відповідальність за порушення грошового зобов`язання та про наслідки порушення договору позичальником (а.с.16).
Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача грошових сум за порушення останнім грошового зобов`язання та договорів позики.
Отже, враховуючи, що судом встановлено факт того, що відповідач добровільно суми позики позивачеві не повернув, що вбачається із матеріалів справи, то наявні правові підстави для стягнення сум боргу із відповідача на користь позивача.
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування
Встановленим судом фактам відповідають зобов`язальні правовідносини, зокрема, щодо позикових зобов`язань та щодо невиконання грошових зобов`язань, які регулюються нормами Конституції, Цивільного кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України.
Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).
Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу (ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, в тому числі, договори й інші правочини.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст.525 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання (ст.629 ЦК України).
VІ. Висновки суду
Проаналізувавши докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, а також проаналізувавши вище наведені норми права, суд вважає, що право позивача невиконанням грошового зобов`язання з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту.
Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України).
Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ст.77 ЦПК України).
В силу вимог ч.1 ст.78 ЦПК України, допустимими є докази, що одержані відповідно до порядку, встановленого законом.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Оскільки факт повернення боргу за договорами позики відповідачем позивачеві не доведено, то право позивача невиконанням зобов`язання з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
VІІ. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України).
Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» при зверненні до суду з позовом майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При зверненні в суд з позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 692,70 грн. та 107,30 грн., які зараховано до державного бюджету України (а.с.1, 2, 27).
Так як позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, то понесені ним судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в загальній сумі 800 (692,70 грн. + 107,30 грн.) грн.
Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 13, 27, 79-83, 89, 133, 137, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280-283 ЦПК України, ст.ст.11, 16, 192, 202, 207, 218, 509, 524, 525, 526, 527, 533, 599, 610, 612, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 800 (вісімсот) гривень.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Відповідачу, який не з`явився в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому ст.272 ЦПК України (ст.283 ЦПК України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ст.284 ЦПК України).

Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі (ч.1 ст.285 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Ім`я (найменування) сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Гришківці Бердичівського району Житомирської області, житель АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , дані паспорта громадянина України не відомі, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне заочне рішення складено та підписано суддею 27.09.2019 року

Суддя: