Постанова

Іменем України

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 523/16116/16-ц

провадження № 61-35715св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, виконавчий комітет Одеської міської ради,

третя особа - комунальне підприємство житлово-комунальний сервіс «Пересипський»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року у складі судді Бабакова В. П. та постанову апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради та просила визнати квартиру АДРЕСА_1 жилою та зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради включити зазначену квартиру до складу житлового фонду та видати ордер на квартиру на ім'я позивача.

Позовна заява мотивована тим, що вона разом з родиною перебувала на квартирному обліку при Ленінському райвиконкомі з 13 липня 1988 року. Згідно рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси №57 від 01 березня 1990 року вона разом з сім`єю підлягали відселенню із будинку АДРЕСА_2 за рахунок ліміту відселення із аварійних будинків.

Рішенням Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси № 97/4 від 24 квітня 1996 року ОСОБА_1 та членам родини надано аварійну квартиру АДРЕСА_1 для тимчасового проживання.

Ордер на вселення до даної квартири наданий не був, договір найму жилого приміщення з нею не укладався.

Зазначена квартира була надана в аварійному стані. Позивач за власні кошти здійснила в ній ремонт. Згідно акту № 183 від 2002 року (дата складання відсутня) технічний стан спірної квартири задовільний, квартира обладнана всіма мережами водопроводу, каналізації, газопостачання, електропостачання, опалення та придатна до експлуатації.

Неодноразові звернення до органів місцевого самоврядування щодо надання ордеру на вселення до зазначеної квартири, укладення договору найму жилого приміщення та здійснення реєстрації залишилися без задоволення, тому просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси від 15 серпня 1980 року № 419 будинок АДРЕСА_1 визнано аварійним, вказане рішення не скасоване в установленому законом порядку, тому позов задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірна квартира є жилою, придатною для експлуатації, однак судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про зобов`язання Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради обстежити квартиру АДРЕСА_1 на предмет її технічного стану та, як наслідок, у задоволенні позову також відмовлено.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 разом з сім`єю перебувала на квартирному обліку при Ленінському районному виконавчому комітеті міста Одеси з 13 липня 1988 року.

Рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів № 57 від 01 березня 1990 року позивач разом з родиною підлягали відселенню з будинку АДРЕСА_2 за рахунок ліміту відселення із аварійних будинків.

Рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів № 196/1 від 27 липня 1995 року позивачу на склад сім`ї із трьох осіб (вона, донька - ОСОБА_2, син - ОСОБА_3 ,) виділена квартира АДРЕСА_3 у зв`язку з тим, що будинок АДРЕСА_2 є непридатним для проживання внаслідок обрушення.

На підставі даного рішення видано ордер № 374 ЛP на право заняття вказаної квартири та позивач була знята з квартирного обліку.

Рішенням Ленінської районної ради народних депутатів №97/4 від 24 квітня 1996 року ОСОБА_1 та членам родини в складі трьох осіб надано для тимчасового проживання аварійну квартиру АДРЕСА_1 , оскільки будинок АДРЕСА_3 не введений в експлуатацію.

У 2000 році рішенням Ленінського районного суду міста Одеси ордер НОМЕР_1 на право заняття квартири АДРЕСА_3 визнано недійсним у зв`язку з тим, що будинок не був введений в експлуатацію та квартира не відповідала санітарним та технічним вимогам.

Розпорядженням Ленінської районної адміністрації № 131 від 05 березня 2001 року внесено зміни до рішення виконкому Ленінської райради народних депутатів № 196/1 від 27 липня 1995 року та ОСОБА_1 на склад сім`ї з трьох осіб надано квартиру АДРЕСА_4 .

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації № 1610 від 29 грудня 2001 року зазначений будинок прийнято в експлуатацію, але квартира № 37 потребувала значної добудови, тому позивач не вселилася в неї.

Суди встановили, що позивач з 1996 року проживає у квартирі АДРЕСА_1 , наданій для тимчасового проживання. Ордер на вселення до даної квартири наданий не був, договір найму жилого приміщення не укладався.

Рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 15 серпня 1980 року № 419 будинок АДРЕСА_1 визнано аварійним, а рішенням від 24 квітня 1996 року - надано у вигляді виключення вказану аварійну квартиру для тимчасового проживання.

Відповідно до статті 132? ЖК УРСР громадяни, яким надане жиле приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ цього жилого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти в нього інших мешканців.

Згідно зі статтею 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Встановивши, що рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси від 15 серпня 1980 року № 419 про визнання будинку АДРЕСА_1 аварійним не скасоване в установленому порядку, спірна квартира була надана позивачу у тимчасове користування, та їй відповідно до розпорядження Ленінської районної адміністрації № 131 від 05 березня 2001 року на склад сім`ї з трьох осіб надано квартиру АДРЕСА_4 , у суди дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат