Справа № 149/668/19
Провадження № 22-ц/801/855/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 рокуСправа № 149/668/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинський В.П.,

суддів Денишенко Т.О., Медвецького С.К.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 березня 2019 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя.

До позовної заяви позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме житловий будинок з прибудовами загальною площею 111,5 кв.м., житловою площею 62,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Подана заява обґрунтована тим, що спір виник з приводу вищезазначеного будинку, при цьому в ході розгляду справи відповідач може вчинити дії направлені на його відчуження, що ускладнить виконання можливого рішення суду.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 березня 2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наданої позивачем, на спірне нерухоме майно вже накладена заборона, а саме іпотека, що обмежує можливості відповідача розпорядитися даним спірним майном.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, зокрема неврахування можливості ОСОБА_2 в ході розгляду справи відчужити спірний будинок, просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

З позовної заяви вбачається, що спір виник з приводу визнання житлового будинку з прибудовами загальною площею 111,5 кв.м., житловою площею 62,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності сторін, та, відповідно його поділу.

Як в заяві про забезпечення позову, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, оскільки в ході розгляду справи відповідач може вчиняти дії направлені на відчуження спірного житлового будинку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволення заяви виходив з того, що на спірне нерухоме майно накладена заборона, а саме іпотека, що обмежує можливість відповідача ним розпорядитися.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 лютого 2019 року, на спірний житловий будинок накладена заборона, а саме іпотека.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до положень частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

За таких обставин у разі неналежного виконання кредитором своїх зобов`язань спірний житловий будинок може бути переданий іпотекодавцю в рахунок задоволення його вимог.

Разом з тим, у разі виконання кредитних зобов`язань належним чином іпотека буде припинена, а іпотекодавець отримає можливість розпоряджатися майном на власний розсуд.

Зазначені обставини можуть мати місце в ході розгляду даної справи, відповідно існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 березня 2019 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, судовий збір сплачений за її подання підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 березня 2019 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме житловий будинок з прибудовами загальною площею 111,5 кв.м., житловою площею 62,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384,20 грн. понесений останнім за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.К. Медвецький

Т.О. Денишенко