ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5641/19 Справа № 189/2109/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

18 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 21512,10 грн. та судові витрати (а.с.2-4).

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року в задоволенні позову АТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.64-66).

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що рішення суду винесена з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права (а.с.70-74).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.09.2008 року ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) підписала заяву, згідно якої відкритий рахунок і надані зазначені послуги: тип карти: НОМЕР_1 , сума кредитного ліміту 100 гривень, базова відсоткова ставка 36% відсотків річних; строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно заяви дата відкриття карткового рахунку 23.09.2008 року, номер картки НОМЕР_2 (а. с. 8).

Кредитна картка була видана 23.09.2008 року, що засвідчується підписом відповідачки у цій заяві.

Наданий банком розрахунок заборгованості за період з 24.09.2008 року по 01.04.2015 року, містить в собі графу «Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» графа 5 розрахунку (а. с. 47). Згідно цього розрахунку, станом на 01.04.2015 року борг за тілом кредиту складає 0,00 гривень (а. с. 47, на звороті).

Розрахунок заборгованості за період з 01.06.2015 року до 12.11.2018 року вже не містить в собі графи «Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)», в жодній іншій графі розрахунку заборгованість за тілом кредиту окремо не зазначена, розмір заборгованості за тілом кредиту, який визначений у позові у розмірі 2676,87 гривень жодного разу у цьому розрахунку не фігурує (а.с. 49).

Ліміт, згідно заяви, наданий у розмірі 100 гривень, на весь строк дії кредитної картки, який закінчився у вересні 2012 року, оскільки згідно довідки, наданої позивачем, строк дії картки № НОМЕР_2 до 09/2012 року (а. с. 42).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач повинен надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не доведено належними доказами.

АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи позовні вимоги, вказував на те, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Такі доводи Банку суд не приймає до уваги, так як матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Позивач не надав суду докази, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Отже, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір № б/н від 23.09.2008 року саме на тих умовах, які позивач зазначає в позові, по якому б сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та докази які б підтверджували що вказані вище Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору та погоджені останніми.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно, на умовах встановлених договором.

Однак банком це зроблено не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відсутність належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Формальні посилання на неправильне дослідження і оцінку наданих суду доказів, колегія суддів відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції не наділений правом переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка у відповідності до вимог ЦПК.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: