ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/18895/18

Провадження № 22-ц/818/1177/19

12 лютого 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Бровченка І.О.

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

заявник - представник Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3»,

заінтересовані особи: особа, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1,

прокурор - Горгуль Наталія Володимирівна

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року в складі судді Довготько Т.М.,

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2018 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» про примусову госпіталізацію відносно ОСОБА_1 в умовах психіатричного стаціонару.

У судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3», що діє на підставі доручення, підтримав заяву про примусову госпіталізацію, зазначивши, що ОСОБА_1 була оглянута комісією лікарів та відповідно до висновку зазначеної комісії хвора страждає на тяжкий психічний розлад в формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, який обумовлює її небезпеку для себе оточуючих, у зв'язку з чим потребує примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заяву.

Адвокат Велика О.А. в судовому засіданні посилалась на розсуд суду щодо примусової госпіталізації ОСОБА_1 в умовах психіатричного стаціонару, вважала за можливим лікування останньої амбулаторно.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року заяву комунального некомерційного підприємства Харківської міської ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» задоволено. Застосовано у відношенні ОСОБА_1 примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару Комунального некомерційного підприємства Харківської міської ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3».

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в які просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені заяви медичного закладу про примусову госпіталізацію, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 4 ст. 342 ЦПК України не призначив судово-медичне обстеження та не надіслав відповідному органу досудового розслідування окрему ухвалу щодо необхідності проведення дослідження фактів застосування та вжиття необхідних заходів для забезпечення безпеки, незважаючи на те, що ліва рука у ОСОБА_1 була в гіпсі. Апелянт неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу заподіяння її чоловіком тілесних ушкоджень. Також її донька подала заяву до прокуратури з приводу викрадення батьком її паспорта. В судовому засіданні 27 грудня 2018 року вона була під впливом ліків, її свідомість змінилась. Вважає, що судом порушені строки розгляду заяви про примусову госпіталізацію, оскільки її госпіталізували 25 грудня 2018 року, а судове рішення ухвалено 27 грудня 2018 року.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення з'явившихся учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиви на апеляційну скаргу, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на час розгляду заяви страждає на тяжкий психічний розлад, хвора являє небезпеку для себе та оточуючих, лікування захворювання на час подання заяви можливе тільки в стаціонарних умовах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Частинами 1, 2 статті 340 ЦПК України передбачено, що у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них (стаття 2 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

У статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Виходячи з вимог статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

У статті 14 цього закону йдеться про те, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 була госпіталізована 25 грудня 2018 року до КПН «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3».

Протягом 24 годин після госпіталізації для прийняття рішення про доцільність госпіталізації ОСОБА_1 була оглянута комісією лікарів-психіатрів.

Відповідно до висновків зазначеної комісії від 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 страждає тяжким психічним розладом в формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих (невпорядкованість, неадекватна поведінка, агресія до родичів) у зв'язку з чим потребує примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Під час огляду скарги про стан здоров'я не заявляла.

26 грудня 2018 року Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» звернулась до суду з заявою про госпіталізацію громадянки у психіатричний стаціонар без її згоди, тобто в межах строку передбаченого ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Також, 26 грудня 2018 року лікарня повідомила ОСОБА_3 про примусову госпіталізацію його дружини та передачі документів про примусову госпіталізацію до суду.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 показав, що він є чоловіком ОСОБА_1 у якої погіршився стан здоров'я з серпня 2018 року, вона почала себе вести злобно, агресивно по відношенню до нього і дітей. Займається ізотерикою, зароблені гроші перераховує своєму вчителю Школи «Кайлас». У вересні повідомила, що відчуває голоси, яким підкорюється. Старшій дочці заборонила ходити до школи. Дома розбила телевізор, двері, постійно молиться, читає мантри. Погано спить. Написала записку про те, що заповідає своє майно і двох дітей керівнику школи «Кайлас».

27 грудня 2018 року Московським районним судом м. Харкова розглянуто заяву про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 в умовах стаціонару.

За наявності обґрунтованого висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про госпіталізацію ОСОБА_1 в психіатричний стаціонар в примусовому порядку від 26 грудня 2018 року та інших медичних даних, які належним чином досліджені судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність станом на день звернення КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» із даною заявою до суду правових підстав для госпіталізації в примусовому порядку ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її згоди, оскільки остання страждала тяжким психічним розладом, внаслідок чого вона являє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, а тому обстеження і лікування можливе лише в умовах стаціонару в примусовому порядку.

Матеріали справи не містять інших протилежних за змістом медичних чи експертних висновків з цього питання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року оскаржується з метою спростування діагнозу, який було встановлено при надходженні до лікарні.

Разом з тим, висновок комісії лікарів-психіатрів від 26 грудня 2018 року щодо наявності у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу в установленому законом порядку не оскаржено та не є предметом розгляду у справі.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу є безпідставними і такими, що спростовуються вищевказаним висновком комісії лікарів-психіатрів про госпіталізацію в психіатричний стаціонар в примусовому порядку від 26 грудня 2018 року.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею.

Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18).

Оскільки наявність психічного розладу ОСОБА_1 на час госпіталізації було встановлено на підставах та в порядку, визначеному законом, встановлені обставини, що поведінка ОСОБА_1 становила небезпеку для неї самої та для оточуючих, були наявні підстави, передбачені статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для госпіталізації ОСОБА_1 , на час звернення із заявою, в психіатричний стаціонар в примусовому порядку.

Доводи апеляційної скарги, що акт психіатричного огляду комісії лікарів-психіатрів від 26 грудня 2018 року не містить посилання на можливість лікування в стаціонарних умовах, є безпідставні та спростовуються матеріалами справи. З висновку комісії від 26 грудня вбачається, що ОСОБА_1 нуждається в примусовій госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», яка передбачає лікування лише в стаціонарних умовах.

Аналогічним чином є помилковим посилання апелянта на порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 341 ЦПК України. Розгляд питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 було здійснено з дотриманням вимог ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» та ч. 1 ст. 341 ЦПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції ч. 4 ст. 342 ЦПК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 342 ЦПК України якщо під час судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час примусової госпіталізації або, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час примусової госпіталізації, суддя зобов'язаний забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи та надіслати відповідному органу досудового розслідування окрему ухвалу щодо необхідності проведення дослідження фактів застосування насильства та вжиття необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що під час огляду ОСОБА_1 лікарем Клименко, який після особистого огляду ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв'язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, огляду 25 грудня 2018 року лікарем-психіатром ОСОБА_5 та огляду 26 грудня 2018 року комісією лікарів-психіатрів, ОСОБА_1 не заявляла скарг на застосування до неї насильства під час примусової госпіталізації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на заподіяння їй 25 грудня 2018 року тілесних ушкоджень ОСОБА_3, внаслідок чого в судове засідання призначене на 27 грудня 2018 року вона з'явилась з шиною на лівій руці.

Колегія суддів враховує, що заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень до її огляду лікарем швидкої допомоги не свідчить про порушення вимог законодавства під час примусової госпіталізації, у зв'язку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави відповідно до вимог ч. 4 ст. 342 ЦПК України забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи та надіслати відповідному органу досудового розслідування окрему ухвалу щодо необхідності проведення дослідження фактів застосування насильства та вжиття необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством. Конфліктні ситуації які виникають у апелянта з її чоловіком не свідчать про порушення вимог законодавства під час примусової госпіталізації.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді І.В. Бурлака

А.І. Колтунова