Справа № 712/5235/19
Провадження № 2з/712/35/19
У Х В а л а

3 травня 2019 року суддя Соснівського районного суду м. Черкас Пересунько Я.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 від 26 квітня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

2 травня 2019 року на розгляд судді передано заяву ОСОБА_1 від 26 квітня 2019 року про забезпечення позову, в якій заявник просить накласти арешт на належну ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 порушив умови укладеного з нею договору позики, в обумовлений договором строк позику не повернув та повністю ігнорує вимоги щодо виконання грошового зобовязання.

Водночас він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на яку необхідно накласти арешт з метою забезпечення виконання можливого рішення суду про стягнення боргу в розмірі 719123,57 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи заяви про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як розяснено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Судом установлено, що 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики від 8 січня 2018 року в розмірі 719 123 грн 57 коп.

Із доданої до матеріалів справи копії Договору позики від 8 січня 2018 року випливає, що 8 січня 2018 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 644 230 грн, що становило 23 000 доларів США. Пунктом 3 вказаного договору визначено, що місцем його виконання є квартира позивача в Соснівському районі м. Черкас.

Із доданих до заяви про забезпечення позову Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 квітня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2, загальною площею 90,70 кв.м.

Оцінюючи доводи заяви про забезпечення позову про стягнення коштів у розмірі 719 123 грн 57 коп. шляхом накладення арешту на належну відповідачу квартиру, суд враховує, що позивачем не надано належних і допустимих доказів про дійсну вартість спірної квартири АДРЕСА_3, загальною площею 90,70 кв.м., що позбавляє суд можливості здійснити перевірку співмірності обраного позивачем способу забезпечення позову (вартості квартири відповідача до розміру позовних вимог позивача).

При цьому суд також враховує, що із доданих до заяви про забезпечення позову Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 квітня 2019 року також встановлено, що квартира АДРЕСА_2, загальною площею 90,70 кв.м., перебуває під численними заборонами-обтяженнями у виді іпотек та арештів державних виконавців, а відтак позивачем не доведено, що ненакладення арешту на цю квартиру на даний час призведе до неможливості виконання можливого судового рішення про стягнення боргу з ОСОБА_2 в майбутньому.

За таких обставин у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 259, 261 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26 квітня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги до Соснівського районного суду м. Черкас протягом пятнадцяти днів із дня її підписання.

Строк подання апеляційної скарги може бути поновлено судом апеляційної інстанції за наявності для цього підстав.

Суддя Я.В.Пересунько