Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 760/6860/17-ц

провадження № 61-31915св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_3 , яка підписану представником ОСОБА_4 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року у складі судді: Букіної О. М., та рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року у складі суддів: Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М., Заришняк Г. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 грудня 2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб, і вони мають двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказувала, що перебуває у відпустці по догляду за донькою ОСОБА_6 до досягнення нею трирічного віку та щомісячно отримує допомогу у розмірі 860 грн. Старша донька ОСОБА_5 навчається у приватній школі «Афіни». Відповідач офіційно працює у ТОВ «САП Україна» на посаді менеджера з розвитку і отримує постійний заробіток, проте належним чином не приймає участі у витратах на утримання дітей.

ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі Ѕ частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до їх повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку з 13 квітня 2017 року та до їх повноліття; в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що форма та порядок надання відповідачем матеріального утримання на дітей не є достатнім та таким, що відповідає інтересам дітей, оскільки відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дітей не регулярно та на власний розсуд, тобто без погодження із позивачем, при цьому не враховує потреби дітей виходячи з їх віку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанцій

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року змінено в частині стягнення аліментів до повноліття дітей, зазначивши - до досягнення повноліття найстаршою дитиною; в іній частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачем, виходячи з фактичних обставин справи, матеріального становища відповідача. Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Разом із тим, апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції неправильно визначив строк стягнення аліментів відповідно до частини другої статті 183 СК України.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, підписану представником ОСОБА_4 , у якій просив скасувати оскаржені судові рішення та змінити оскаржені рішення в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню, а саме в розмірі 1/8 частки від його доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття. При цьому посилався на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували частину п`яту статті 183 СК України у редакції Закону України № 2037-VIII від 17 травня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Вказує, що суди неправильно застосували статтю 181 СК України, оскільки не встановили те, з ким із батьків проживає дитина.

Зазначає про помилковість висновків судів про те, що форма та порядок надання відповідачем матеріального утримання на дітей не є достатнім та таким, що відповідає інтересам дітей. Оскільки суди не оцінити докази, що містяться у матеріалах справи та підтверджують витрати на продукти харчування, відпочинок, школу. Стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку порушує майнові інтереси відповідача.

У листопаді 2017 року позивач надіслала заперечення на касаційну скаргу в яких просила частково задовольнити касаційну скаргу відповідача, а саме змінити оскаржені рішення в частині стягнення аліментів зазначивши - але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, в іншій частині вимог касаційної скарги відмовити.

Заперечення мотивовані тим, що апеляційний суд повинен був вказати про обмеження розміру аліментів, встановлені частиною п`ятою статті 183 СК України. Суди правильно застосували статті 181, 182, 185 СК України та врахували всі обставини, що впливають на визначення розміру аліментів.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що сторони перебувають у шлюбі з 27 грудня 2008 року, який зареєстровано ВРАЦС Солом`янського РУЮ у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 2174; мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони проживають окремо, діти проживають разом з позивачем.

Позивач перебуває на обліку в Солом`янському РУПСЗН по догляду за донькою ОСОБА_6 до досягнення нею трирічного віку та щомісячно отримує допомогу у розмірі 860.

Суди встановили, що відповідач працює у ТОВ «САП Україна» на посаді менеджера та згідно трудового договору від 01 квітня 2015 року і отримує заробітну плату у розмірі 130 663,93 грн.

Відповідач приймає участь у матеріальному забезпеченні своїх неповнолітніх дітей, а саме: купує продукти харчування, іграшки, оплатив медичне страхування дітей у провідній страховій компанії, оплатив перебування старшої доньки ОСОБА_5 у Комплексі відпочинку для дітей в м. Ірпінь, що підтверджується договорами про надання таких послуг від 13 травня 2017 року та 01 червня 2017 року та довідкою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 19 травня 2017 року; повністю оплатив навчання старшої доньки ОСОБА_5 у приватній школі «Афіни», що підтверджується довідкою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 19 травня 2017 року.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом статті 183 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Врахувавши матеріальне становище платника аліментів, з урахуванням віку, стану здоров`я, матеріального становища дітей і платника аліментів, суди правильно визначили розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

У частині п`ятій статті 183 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аналіз розділу II Наказне провадження ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підтверджує, що наказне провадження за своєю сутністю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Тлумачення частини першої статті 182 та частини п`ятої статті 183 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що обмеження щодо розміру аліментів, передбачене частиною п`ятою статті 183 СК України встановлено виключно для справ, що розглядаються у порядку наказного провадження, яке призначене для стягнення грошових сум незначного розміру.

За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди неправильно застосували частину п`яту статті 183 СК України у редакції Закону України № 2037-VIII від 17 травня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів».

Посилання у касаційній скарзі про те, що апеляційний суд не оцінив докази, що містяться у матеріалах справи та підтверджують витрати на продукти харчування, відпочинок, школу та зробив передчасний висновок, що форма та порядок надання відповідачем матеріального утримання на дітей не є достатнім та таким, що відповідає інтересам дітей, є необґрунтованими, оскільки спростовуються змістом рішення апеляційного суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року зупинено в частині, яка не підлягає негайному виконанню, до закінчення касаційного провадження у справі. Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року в частині, яка не підлягає негайному виконанню, на підставі статті 436 ЦПК України необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року в незміненій апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року в частині, яка не підлягає негайному виконанню.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат