Справа № 226/250/19

Провадження № 2/226/254/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Орлової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мирнограді Донецької області справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування вимог вказав, що 14.12.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер. В порушення умов кредитного договору позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на дату смерті, тобто на 28.01.2015 року, його заборгованість за кредитом становить 14263,85 грн., у тому числі заборгованість за кредитом 13974,86 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 288,99 грн. Із спадкодавцем на час відкриття спадщини проживав ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів позичальника ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 , таким чином відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. При цьому позивач зазначає, що згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України позивач 12.12.2015 року направив претензію кредитора до Димитровської державної нотаріальної контори, на яку 05.01.2016 року було отримано відповідь. 09.11.2018 року позивачем до спадкоємця - ОСОБА_3 було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Таким чином, з метою досудового врегулювання спірних правовідносин згідно вимог ст.ст.1281, 1282 ЦК України позивачем на адресу відповідної нотаріальної контори та відповідача направлялись претензії кредитора, які не були задоволені. Тому позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитом б/н від 14.12.2010 в сумі 14263,85 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 14.12.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 7, 8-31).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.35).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 14.12.2010 року, станом на 18.01.2018 року заборгованість ОСОБА_2 становила 14263,85 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 13974,86 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом 288,99 грн. (а.с. 5-6).

Згідно наданих позивачем копій паспортів позичальника ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 вказані особи зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32, 33-34).

12.12.2015 року в порядку ст.1281 ЦК України позивач направив претензію кредитора до Димитровської державної нотаріальної контори від 29.11.2015 щодо надання йому інформації чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , включення в спадкову масу після смерті ОСОБА_2 кредиторських вимог з заборгованості спадкодавця за кредитом від 14.12.2010 та повідомлення спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 14263,85 грн. (а.с.40, 36-39).

На цю претензію державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори було направлено відповідь від 18.12.2015, яка була отримана позивачем 05.01.2016 року, та в якій нотаріус вказує, що для отримання інформації про заведення спадкової справи заявнику необхідно сплатити встановлену законодавством плату в розмірі 51 грн. та для заведення спадкової справи нотаріусу необхідно встановити місце відкриття спадщини, для чого нотаріусу мають бути надані певні документи щодо постійного місця проживання спадкодавця (окрім свідоцтва про смерть) (а.с.41).

17.10.2018 року позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було направлено лист-претензію до спадкоємця ОСОБА_1 , згідно якого позивач пред`явив свої вимоги на суму 14263,85 грн. (а.с.42, 43-47).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позичальник ОСОБА_2 неповерненням отриманого кредиту з відсотками в обумовлений строк порушив в односторонньому порядку зобов`язання, що випливають з умов кредитного договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер. На час смерті мав заборгованість за отриманим кредитом в сумі 14263,85 грн.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач за пред`явленим позовом зобов`язаний довести суду, що:

саме відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого позичальника ОСОБА_2 ;

відповідач прийняв спадщину після спадкодавця;

вартості майна, одержаного у спадщину, достатньо для задоволення вимог кредитора;

позивач у встановлені статтею 1281 ЦК України строки пред`явив свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину.

Жодної з перелічених обставин позивачем не доведено суду.

Так, будь-яких доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є родичем спадкодавця (позичальника) ОСОБА_2 і, відповідно, його спадкоємцем суду не надано.

Позивач в позові зазначає, що спадкоємцем ОСОБА_2 є відповідач ОСОБА_1 , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим прийняв спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. На підтвердження цієї обставини позивач посилається на копії паспортів позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину. Крім того, надані копії паспортів також самі по собі достовірно не підтверджують факт реєстрації за однією адресою позичальника та відповідача на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , тобто на 28.01.2015, а це має підтверджуватися відповідною довідкою реєстраційної служби. Доказів отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину або постійного проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду не надано.

Також позивачем не надано суду належних доказів обсягу майна, отриманого спадкоємцем у спадщину після смерті ОСОБА_2 , його вартості. З жодними клопотаннями щодо витребування вказаних доказів позивач до суду не звертався.

Щодо виконання позивачем вимог закону про пред`явлення своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені статтею 1281 ЦК України, суд зазначає наступне.

Встановлені статтею 1281 ЦК України строки для пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців - це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 по справі № 6-33цс/15.

Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу про смерть боржника ОСОБА_2 вже було відомо в листопаді 2015 року, оскільки позивачем була направлена до Димитровської державної нотаріальної контори претензія кредитора від 29.11.2015, в додатках до якої додано копію свідоцтва про його смерть, тому саме з 29.11.2015 року згідно з ч.2 ст.1281 ЦК України має відраховуватися строк пред`явлення вимоги до спадкоємців.

Але з наданої відповіді державного нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори від 18.12.2015 вбачається, що претензія кредитора від 29.11.2015 фактично не була прийнята нотаріусом через невиконання позивачем певних вимог, передбачених законодавством, зокрема, несплати відповідного платежу та ненадання необхідних документів.

Після цього позивач звернувся з листом-претензією до особи, яку він вважає спадкоємцем позичальника ОСОБА_2 , тобто до ОСОБА_1 , лише 17.10.2018 року, а з позовом до суду - 08.01.2019 року, у зв`язку з чим позивачем пред`явлені вимоги з пропуском визначеного законом шестимісячного строку, який є присічним (преклюзивним).

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 14-53цс18. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 в справі № 6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року в справі № 6-33цс15.

Враховуючи наведені норми та обставини справи встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємця боржника, встановлений ст.1281 ЦК України, вже минув на момент звернення із даним позовом до суду.

Оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємця з порушенням строків, встановлених ст.1281 ЦК України, які є присічними, це згідно з ч.4 даної статті позбавляє його права вимоги до відповідача.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.1216, 1218, 1223, 1268-1270, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, , до ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості за кредитом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.05.2019 року.

Суддя О.А. Рибкін