Ухвала

26 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 521/21447/17
провадження № 61-7983ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 26 березня 2019 року у справі за позовом Військової частини № НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Військова частина № НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 18 557,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що Військова частина № НОМЕР_1 по специфіці своєї службової діяльності має житлові та службові приміщення, які надаються в тимчасове користування військовослужбовцям частини, службовцям, колишнім військовослужбовцям та членам їх сімей. ОСОБА_2 отримала у користування службове житло в службовій будівлі Військової частини № НОМЕР_1 . На протязі всього часу проживання відповідачам Військовою частиною № НОМЕР_1 надавались комунальні послуги, які включали в себе водопостачання, електропостачання, інші послуги. Проте, відповідачі з березня 2012 року почали несвоєчасно сплачувати комунальні платежі та накопичувати заборгованість перед військовою частиною. До зведеного розрахунку заборгованості відповідачі не сплачували щомісячно повністю заборгованість за квартплату та комунальні послуги за період з жовтня 2012 року по жовтень 2017 року. 05 травня 2016 року був виданий судовий наказ, за результатами розгляду заяви Військової частини № НОМЕР_1 , але ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду, звернулась з відповідною заявою про скасування вказаного судового наказу, в свою чергу Малиновський районний суд м. Одеси 04 липня 2016 року судовий наказ скасував. 23 лютого 2017 року ОСОБА_2 подала заяву до військової частини про прохання укласти договір про реструктуризацію боргу по вказаним послугам. На що 24 березня 2017 року військова частина надіслала відповідь ОСОБА_2 на звернення від 15 березня 2017 року №В-18, в якій було повідомлено, що Військова частина № НОМЕР_1 підготовила договір про реструктуризацію заборгованості станом на 01 березня 2017 року та просила прибути на адресу Військової частини № НОМЕР_1 для підписання та реєстрації договору не пізніше 10 квітня 2017 року, але ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 не відреагували на вказаний лист.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 26 березня 2019 року, позов Військової частини № НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволений частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Військової частини № НОМЕР_1 заборгованість за квартирну плату та комунальні послуги у розмірі 18 318,20 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

13 квітня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 26 березня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 18557,81 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Разом з тим, Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведені в касаційні скарзі доводи про те, що ця справа становить значний суспільний інтерес, оскільки ОСОБА_2 діє в інтересах мешканців усього будинку та відстоює конституційне право на житло, Верховний Суд відхиляє, оскільки до касаційної скарги не додано доказів того, що мешканці будинку уповноважили ОСОБА_2 діяти у їхніх інтересах.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції помилково відніс дану справу до малозначних, Верховний Суд відхиляє, оскільки вони нічим не обґрунтовані.

Формальне посилання у касаційній скарзі на підпункт «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, без наведення відповідного обґрунтування, не може бути підставою для висновків суду касаційної інстанції, що у цій справі наявні обставини, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 подали касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 26 березня 2019 року у справі за позовом Військової частини № НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак