Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 523/4486/16-ц

провадження № 61-25635св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

представник відповідача -ОСОБА_3

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року у складі судді Кисельова В.К.та постанову Апеляційного суду Одеської областівід 03 квітня 2018 року, у складі колегії суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,Цюри Т.В.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовомдо ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній сумісній власності, визнання права власності.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що у лютому 2012 року між ним таОСОБА_16. було укладено шлюб, який було розірваноу березні 2015 року.Позивач вказав, що під час перебування у шлюбі, а саме 18 квітня 2014 року, ними було придбано за 204 000,00 грнквартиру АДРЕСА_1 у будинку АДРЕСА_2 , площею 30,2 кв.м. Договір купівлі-продажу було посвідчено державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д. та зареєстровано в реєстрі за № 9-186.

Згідно пункту 1 договору купівлі-продажу від 18 квітня 2014 року сторони прийняли квартиру у власність у рівних частках кожний, тобто по 1/2 частці квартири, що підтверджується витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У зв`язку із розірванням між сторонами шлюбу у березні 2015 року позивач та відповідач перестали вести спільне господарство та спільно проживати у своїй квартирі. Незважаючи на те, що він зареєстрований у цій квартирі, позивач не має можливості там проживати, оскільки фактично там проживає відповідач із своєю старшою донькою від першого шлюбу та спільним сином позивача з відповідачем.

Посилаючись на складні особисті стосунки між сторонами, відсутність згоди відповідача на добровільний поділ квартири, позивач просив ухвалити рішення, яким припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 , зобов`язати ОСОБА_2 прийняти компенсацію за 1/2 частки цієї квартири, яку позивач вніс на рахунок суду, та визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку з припиненням на неї права власності ОСОБА_2

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній власності, визнання права власності залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що поділ квартири АДРЕСА_3 є технічно неможливим, але припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спільній власностізавдасть істотної шкоди, оскільки відповідач спільно з малолітніми дітьми проживає у вказаній квартирі, а внаслідок такого припинення буде порушений усталений спосіб життя, що може негативно вплинути на інтереси малолітніх дітей, які тривалий час проживають та навчаються в м. Одесі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року залишити - беззмін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанціїпро те, що внаслідок припинення права власності на частку у спільній власності ОСОБА_2 , визнання права власності на спірну квартиру за позивачем ОСОБА_4 , відповідачу буде завдано істотної шкоди, оскільки спірна квартира є єдиним місцем проживання ОСОБА_2 та її малолітніх дітей. Суд апеляційної інстанції вказав, що неможливість спільного проживання позивача у спірній квартиріз відповідачем, яка вчиняє сварки і скандали, викликає поліцію, намагається пригнути з вікна, не є підставою для задоволення заявлених позовних вимог, а може бути підставою для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та вирішити спір у відношенні неподільної квартири, надавши йому можливість мати місце проживання.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надано належної оцінки, що він є інвалідом та позбавлений можливості користуватись квартирою, яка перебуває у спільній частковій власності, відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою. Заявник вважає, що суди неправильно застосували положення статті 365 ЦК України, оскільки спірна квартира є неподільною, а внаслідок припинення права власності відповідача на частку у спільному майні не порушуються її інтереси та інтереси дітей. Вважає, що спір по суті судами не був вирішений, у зв`язку із чим порушення його прав триває.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

11 жовтня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У період з 10 лютого 2012 року по 29 квітня2015 року сторони перебували в шлюбі, 28 лютого 2013 року від шлюбу у них народився син

ОСОБА_9 період шлюбу, а саме 18 квітня 2014 року, сторони придбали за договором купівлі-продажу за 204000 грн у громадянки ОСОБА_10 у рівних частках кожний квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 30,2 кв. м. Договір купівлі-продажу було посвідчено державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д. та зареєстровано в реєстрі за № 9-186.

Згідно пункту 1 договору купівлі-продажу від 18 квітня 2014 року та технічного паспорту на квартиру вона складається із однієї кімнати житловою площею 17,9 кв.м, кухні площею 5,3 кв.м, ванної кімнати площею 2,2 кв.м, коридору площею 3,9 кв.м, балкону площею 0,9 кв.м.

Після розірвання шлюбу у березні 2015 року позивач та відповідач перестали вести спільне господарство та спільно жити у спірній квартирі. У сторін склалися досить напружені стосунки, що призводить до сварок, у зв`язку з чим, мали місце звернення до органів поліції.

Позивач у спірній квартирі не проживає, а проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

У спірній квартирі проживає ОСОБА_2 разом із дитиною від першого шлюбу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спільним з позивачем сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою ОСББ «Оберег-21». У спірній квартирі зареєстрований лише позивач ОСОБА_4

ОСОБА_2 та діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 , однак в цьому будинку не проживають, а проживають у спірній квартирі.

На підставі акту, складеного Знам`янською сільрадою ІНФОРМАЦІЯ_3 року,встановлено, що в будинку в с. Знам`янка зареєстровані: ОСОБА_13 , 1932 р.н.,- власник; ОСОБА_14 , 1963 р.н ІНФОРМАЦІЯ_4 , - дружина сина власника; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 р. н., - синвласника; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 р. н., - онука власника і відповідач по справі; малолітні діти: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- донькаОСОБА_16. ; ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - син сторін у справі.

Фактично у вказаному будинку проживають: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 В той же час ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_11 , ОСОБА_9 не проживають у вказаному будинку в с. Знам`янка з 18 квітня 2014 року, а проживають у власній квартирі в м. Одеса, де відповідач ОСОБА_2 працює, а діти, відповідно до віку, відвідують спеціалізовану гімназію та дитячий садочок.

Малолітня донька відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_17 навчалась у спеціалізованій гімназії № 7 м. Одеси.

Малолітній син сторін ОСОБА_9 відвідував групу раннього віку №2 Одеського ДНЗ №266 з 17 березня 2016 року по час розгляду справи у суді першої інстанції.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За змістом частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Виходячи із змісту вказаної норми матеріального права, припинення права особи на частку у спільному майні є можливим за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, однак за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Тобто, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок цього шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. При встановленні судом тієї обставини, що припинення права власності співвласника на частку в спільному майнізавдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, таке припинення є неприпустимим.

Встановивши на підставі належним чином досліджених доказів, що в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3 , яка у рівних частинах належить на праві власності сторонам у справі, фактично проживають ОСОБА_2 та малолітні діти: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- ОСОБА_20 й ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - син сторін у справі, і ця квартира є їхнім звичайним місцем проживання, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про неприпустимість припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні, оскільки внаслідок такого припинення буде порушений усталений спосіб життя вказаних осіб, що негативно вплине на інтереси ОСОБА_2 , а також малолітніх дітей, які тривалий час проживають з матір`ю та навчаються в м. Одесі.

Суди дійшли правильного висновку про те, що з урахуванням встановлених у справі обставинзахист права власності ОСОБА_9 у спосіб, обраний ним, є неможливим. В той же час ОСОБА_9 не позбавлений права на звернення до суду за захистом свого права у інший спосіб, зокрема шляхом заявленнявимог про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Доводи касаційної скарги, висновків судівне спростовують.

З урахуванням наведеного, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року та постанова Апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2018 рокує такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для їх скасування відсутні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта