Справа № 347/2503/18
Провадження № 22-ц/4808/326/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Турів О.М.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, під головуванням судді Крилюк М.І. в м. Косів за апеляційної скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 подано до суду позовну заяву до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та заяву про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_3 просить накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_2 та знаходиться у неї, а саме : транспортний засіб FORD FIESTA, 2012 року випуску, д.н. НОМЕР_1, дата реєстрації 27.06.2015 року, об'єм двигуна 1242 м3.

Арешт просить накласти у зв'язку з високою ймовірністю того, що відповідачка без згоди ОСОБА_3 відчужить вказаний автомобіль, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Косівського районного суду, Івано-Франківської області від 21 грудня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_3 Накладено арешт на автомобіль марки FORD FIESTA, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, дата реєстрації 27.06.2015, об'єм двигуна 1242 м3.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд постановив її при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, не надавши належної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи і прийняв рішення при відсутності обставин, які вважав встановленими. Ухвалу винесено передчасно, без з'ясування дійсних обставин, що обмежує особисті та майнові права ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей.

Ухвала винесена на підставі заяви, яка не відповідає вимогам щодо її форми і змісту, зокрема, в заяві про забезпеченні позову, всупереч п. п. 3,4,5, ч. 1 ст. 151 ЦПК України не зазначено обґрунтування необхідності забезпечення позову, обґрунтування застосування саме цього виду забезпечення позову, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Твердження позивача про існування реальної загрози відчуження відповідачем автомобіля є безпідставним. З часу окремого проживання із позивачем, тобто з травня 2018 року, та в період процесу розлучення, вона мала можливість відчужити вказаний автомобіль, але не вчиняла жодних дій з приховування чи реалізації спільного майна подружжя.

Зазначений автомобіль необхідний їй в побуті для перевезення двох неповнолітніх дітей, які проживають з нею після розлучення.

Вважає, що зміст ухвали суду від 21 грудня 2018 року не містить необхідних даних, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України щодо зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновку, постановляючи ухвалу.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_3, в свою чергу, подав заперечення на апеляційну скаргу та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, в якій вказує, що мотиви викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, а оскаржувана ухвала суду вмотивована та винесена з урахуванням норм чинного законодавства.

В запереченні зазначає, що він дізнався від знайомих, що ОСОБА_2 має намір реалізувати автомобіль FORD FIESTA, який є спільним майном подружжя, а кошти, виручені за нього, використати для власних потреб.

На думку ОСОБА_3, таке відчуження може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду й саме тому він звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Також підставою для його звернення із даною заявою є використання ОСОБА_4 автомобіля для власних цілей, в тому числі, для поїздок за кордон, куди дітей вона із собою не брала.

Окрім того, вказаний автомобіль зазнав пошкоджень, оскільки братом апелянтки, ОСОБА_5, було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що стверджується постановою Косівського районного суду від 28 грудня 2018 року.

ОСОБА_3 стверджує, що за таких обставин вартість автомобіля істотно зменшується, чим прямо порушується його право власності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частин другої та третьої ст. 151 ЦПК України підставою для забезпечення позову є заява у якій повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості необхідні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання судового рішення щодо поділу спільного майна подружжя, у разі задоволення вимог позивача.

Судом встановлено, що в Косівському районному суді на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у майні подружжя, зокрема, автомобіля марки FORD FIESTA.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із доводів, на які посилається апелянт в обґрунтування апеляційної скарги, є недотримання у заяві про забезпечення позову пункту 6 частини першої статті 151 ЦПК України, тобто не зазначення у заяві пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення спрямоване насамперед на захист інтересів відповідача.

Суд самостійно оцінює необхідність зустрічного забезпечення. За загальним правилом, вирішення цього питання має диспозитивний характер. Тобто реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов'язком.

Частиною третьою статті 154 ЦПК України передбачено випадки, в яких суд зобов'язаний застосувати зустрічне забезпечення позову, зокрема :

- позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що перебуває на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть буті спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови в позові;

- суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови в позові.

У даному випадку відсутні підстави, коли суд зобов'язаний застосувати зустрічне забезпечення позову.

Верховний Суд України у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц прийшов до висновку, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Метою застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред'явлення позову може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення суду.

Доказом того, що майно сторін може зменшитися у його вартості є додана ОСОБА_3 постанова Косівського районного суду від 28 грудня 2018 року. Згідно даних, які містяться у постанові суду, ОСОБА_5, який є близьким родичем відповідача, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та свідчить про те, що ОСОБА_2 при користуванні транспортним засобом передає автомобіль для використання іншим особам, що призводить до пошкодження спірного автомобіля та, як наслідок, істотного зменшення його вартості.

Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Косівського районного суду від 21 грудня 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський