ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9827/17 Номер провадження 22-ц/814/1409/19Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2019 року у складі судді Тімошенко Н.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири.

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь 112 027 грн. майнової шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди, завданих внаслідок затоплення квартири.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.10.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. та зареєстрованим в реєстрі за № 2592.

14 серпня 2017 року належну їй квартиру було затоплено водою, яка протікала з квартири АДРЕСА_2 того ж будинку, що розташована поверхом вище та в якій проживає відповідач ОСОБА_1 .

Згідно акту комісії від 14.08.2017 року, затвердженого начальником КП ЖЕО № 2 Полтавської міської ради, причиною підтоплення вказаних приміщень квартири позивача АДРЕСА_1 став розрив гнучкого з`єднання зміщувача з трубопроводом гарячого водопостачання в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 цього ж будинку .

Внаслідок залиття квартири їй завдано матеріальної шкоди в сумі 112027,00 грн. та моральної шкоди в сумі 15000,00 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням та пошкодженням її майна.

Оскільки, відповідач не бажає відшкодовувати завдану позивачу шкоду в добровільному порядку, позивач вимушена була звернутися до суду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 102958 грн. та витрати на проведення дослідження в сумі 2300 грн., всього 105258 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1544 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що винними діями відповідача позивачеві завдано майнової шкоди, розмір якої згідно висновку експерта складає 102958 грн. та підлягає відшкодуванню заподіювачем шкоди.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що він не є винним у розірванні гнучкого шлангу, який виявився бракованим, а розмір заявлених позивачем майнових збитків є занадто завищеним та не відповідає фактичним обставинам.

Крім того, вважає, що суд не врахував ухилення позивача від надання експертам необхідних матеріалів для проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 27.09.2019 року, що перешкодило її проведенню та встановленню фактичного розміру майнової шкоди.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів. на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю., зареєстрованого в реєстрі № 2592, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Поверхом вище у цьому ж будинку у квартирі АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_1 , який є її власником.

14 серпня 2017 року сталося підтоплення квартири позивача, про що комісією КП ЖЕО № 2 Полтавської міської ради складено відповідний акт.

Відповідно до вказаного акту 14.08.2017 року було обстежено квартиру АДРЕСА_1 , підтоплену з верхнього поверху. При обстеженні вказаної квартири було виявлено наступне: 1) в приміщенні коридору замокання сталі із гіпсокартону, пошкодження, шпалер на стінах, деформацію лінолеуму на підлозі, деформацію дверей при вході в житлову кімнату, площею 12,5 кв.м.; 2) в приміщенні кухні замокання стелі із гіпсокартону, замокання лінолеуму на підлозі, деформацію короба та дверей; 3) в приміщенні житлової кімнати, площею 14,9 кв.м. деформацію підвісної стелі, замокання стелі із гіпсокартону, пошкодження шпалер та стінах, пошкодження ламінату на підлозі, деформацію дверей при виході до кімнати та дверей виходу на балкон; 4) в приміщенні ванної кімнати деформацію дверей. Причиною підтоплення вказаних приміщень квартири позивача АДРЕСА_1 став розрив гнучкого з`єднання зміщувача з трубопроводом гарячого водопостачання в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 цього ж будинку.

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження АДРЕСА_2, складеного 17 серпня 2017 року експертом ОСОБА_3 , розмір завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття належної ОСОБА_2 квартири складає на дату дослідження 102 958,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про доведеність вимог позивача та наявність підстав для стягнення з відповідача заподіяної, внаслідок його дій майнової шкоди, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Статтями 151, 177, 179 ЖК України передбачений обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами).

Пунктом 7 Правил передбачено обов`язок власника квартири або користувача дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

Отже, тягар утримання майна (стаття 322 ЦК України), тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власник зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Частиною 3 статті 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилами статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналогічні роз`яснення містяться в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями.

Згідно статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди внаслідок залиття належної їй квартири не знайшли своє підтвердження, оскільки у деліктних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували наявність його вини у залитті квартири позивача, а отже, підстав звільнення його від цивільно-правової відповідальності за завдану позивачеві майнову шкоду по справі не вбачається.

Місцевим судом вірно встановлено факт заподіяння відповідачем шкоди позивачеві та розмір такої шкоди підтверджений висновком експертного будівельно-технічного дослідження АДРЕСА_2 від 17 серпня 2017 року, достовірність якого не спростована відповідачем та не викликає сумнівів у його правильності.

Посилання в апеляційній скарзі щодо ухилення позивача від надання суду матеріалів для проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 27 вересня 2018 року, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи та не впливають на висновки суду про наявність причинно-наслідкового зв`язку між несправністю (розрив гнучкого з`єднання зміщувача з трубопроводом гарячого водопостачання) і виникненням в результаті цього затоплення квартири позивачки та відповідно нанесенням їй майнових збитків.

Суд обґрунтовано вважав, що акт, складений працівниками ЖЕО, та висновок експертного дослідження АДРЕСА_2 від 17 серпня 2017 року містять інформацію щодо предмета доказування, і є належними та допустимими доказами по справі.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2019 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна