Провадження № 2/317/69/2019
Справа № 317/1584/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі Коваль В.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Запорізька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Запорізька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що приблизно у травні 2010 року він познайомився з відповідачкою, ОСОБА_3. Через деякий час, а саме у червні 2010 року вони почали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу, у звязку з чим, переїхали жити до будинку його батьків, та почали готуватись до весілля.

Приблизно наприкінці 2010 року, він помітив, що ОСОБА_3 вагітна, спитавши її про це, вона відповіла, що це дійсно так та при обстеженні лікарі підтвердили її слова про вагітність. Вважаючи себе батьком майбутньої дитини, він дуже зрадів та розповів своїм батькам.

17 листопада 2010 року у відповідачки народилась донька ОСОБА_6.

Він постійно навідувався до пологового будинку, приносив ліки, одяг, піклувався про дружину вважаючи, що дитина від нього.

22 листопада 2010 року вони звернулись до Малокатеринівської селищної ради та не будучи у шлюбі, офіційно зареєстрували дитину на його прізвище, що підтверджено свідоцтвом про народження ОСОБА_2 ІЖС № 160839.

Як до реєстрації, так і деякий час після цього ОСОБА_3 не казала, що він не є батьком народженої дитини, а він продовжував вважати себе її батьком, не маючи на той час в цьому ніяких сумнівів. Вони продовжували проживати разом, виховувати дитину, купувати їй усе необхідне для нормального життя та розвитку.

Через деякий час, стосунки з ОСОБА_3 значно погіршились, під час однієї зі сварок вона повідомила, що він не є батьком ОСОБА_6, оскільки вона до знайомства з ним мала стосунки з іншим чоловіком, у результаті чого, завагітніла від нього, а розповідати не хотіла, та наважилась на це тільки після реєстрації дитини.

Свої слова відповідачка підтвердила спочатку батькам позивача з якими вони проживали, а потім розповіла його родичам та знайомим.

За таких обставин, він не є біологічним батьком народженої дитини. Зі слів відповідачки вона була зачата в лютому-березні 2010 року, тобто до того часу, як вони познайомились. Після зазначених подій вони почали жити окремо.

У 2014 році ОСОБА_3В подала позов про стягнення з нього аліментів, на утримання ОСОБА_7.

14 лютого 2014 року Запорізькім районним судом Запорізької області винесено рішення про стягнення аліментів на дитину, яка фактично є чужою людиною для нього. У нього є своя дитина, нова сімя, яка також потребує піклування, та чималих витрат.

Таким чином, позивач зазначив в позові, що Відповідачка оманою змусила його повірити, що він є батьком дитини, у результаті чого він записав її на своє прізвище та фактично став батьком чужої людини, а тому він просить виключити його як батька з актового запису про народження дитини.

Від відповідачки ОСОБА_8 надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого вона позов не визнала в повному обсязі, зазначила, що вони з позивачем дійсно стали зустрічатися у травні 2010 року, а проживати однією сімєю з червня 2010 року. На той час вона вже була вагітна від іншого чоловіка, і позивачу було про це відомо, однак він висловив бажання створити із нею сімю і виховувати її дитину як рідну. Її дочка ОСОБА_6 народилася 17.11.2010 р., на 39-ому тижні вагітності. Позивач забирав її з дочкою з пологового будинку, отримав медичну карту, знав, що дитина доношена, тому посилання позивача, що він «наприкінці 2010 року помітив, що ОСОБА_3 вагітна, ...вважаючи себе батьком майбутньої дитини, зрадів...» ідуть врозріз з фактичними обставинами справи. Так, за елементарними підрахунками: почали зустрічатися в травні, жити разом - в червні, а дитина народилася 17 листопада. Тобто, якщо б позивач був батьком дитини, вона б мала народитися недоношеною на 20-25 тижні вагітності. Як видно з медичної картки дитини, дівчинка народилася доношеною на 39 тижні вагітності. Вважає, що зазначений факт також прямо свідчить про те, що позивач знав, що не він є батьком дитини. Наголошує, що позивач одноособово з наявними медичними документами на дитину звернувся до селищної ради з заявою про реєстрацію дитини та записом його як батька в цьому свідоцтві. На пропозицію не записувати себе як батька, позивач зазначив, що йому неважливо, що не він є батьком дитини, що він буде виховувати її як рідну. Від її імені позивач оформив довіреність для отримання грошової допомоги від держави при народженні дитини. Він сам отримував ці кошти і витрачав їх на власний розсуд, а також придбавав побутову техніку для своєї матері. Ні вона, ні її донька цих коштів не отримували. Вони жили на допомогу від її прийомної матері - ОСОБА_9 Коли кошти перестали нараховуватися, позивач залишив їх сімю. Ніякої допомоги він не надавав, участі у вихованні дитини не приймав. Його звернення до суду з даним позовом ґрунтується тільки на тому, що позивач має велику заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується розрахунком державного виконавця.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали в повному обсязі та надали пояснення аналогічні тим, що містились у позові.

При наданні пояснень позивач ОСОБА_1 плутався в датах, неодноразово змінював роки описуваних подій та діаметрально змінював свої покази.

Надаючи вільні пояснення позивач ОСОБА_1 зазначив, що вони з відповідачкою познайомились в січні 2011 року, а в червні 2011 року почали проживати разом. Жили з його батьками. В листопаді 2011 року народилась дитина. Він познайомив ОСОБА_3 зі своїми батьками у лютому 2012 року, але до народження дитини. Зазначив, що коли вони переїхали на зйомну квартиру, в одній із сварок наприкінці 2013 року відповідачка зазначила, що він не є батьком дитини.

В подальшому, відповідаючи на питання представника відповідача ОСОБА_4 зазначив, що дитина народилась у листопаді 2010 року. Йому достеменне відомо що дитина народилась доношеною, на 39 тижні вагітності, оскільки він особисто був присутній коли лікар повідомив ці обставини. Він обізнаний про строки протікання вагітності. Зазначив, що не звертав увагу на великий живіт, оскільки вважав що ОСОБА_3 має таку статуру.

Відповідачка ОСОБА_3 до суду не зявилась про дату,час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала в повному обсязі з причин викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що позивачу було достеменно відомо про те, що на час, коли він познайомився та почав проживати разом з відповідачкою, вона була вагітна від іншого чоловіка.

Представник третьої особи Запорізької районної державної адміністрації як органу опіки та піклування ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечувала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є дальньою родичкою ОСОБА_3 і відповідачка проживає у неї в будинку з грудня 2011 року. Зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 познайомились після Великодня 2010 року, приблизно о травні. ОСОБА_1 знав про те, що на той час ОСОБА_3 вже була вагітна від іншого чоловіка, але незважаючи на це, вони стали проживати однією сімєю. Коли народилась дитина, вона особисто, відмовляла ОСОБА_1 від того, що б він реєстрував дитину на своє прізвище, оскільки вважала це недоречним з огляду на те, що вони не були одруженні. Зазначає, що ОСОБА_1 в категоричній формі не погодився зі свідком та зазначив, що б вона не втручалась в справи його родини. Їй достеменне відомо, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що він не є батьком дитини на момент її реєстрації, оскільки вона особисто декілька разів наголошувала на цьому.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є подругою відповідачки ОСОБА_3 У 2010 році позивачка розповіла їй що завагітніла, та разом з нею вони вирахували що це сталось приблизно у лютому-березні місяці. Через деякий час ОСОБА_3 повідомила їй про те, що в травні вона познайомилась з ОСОБА_1, закохалась в нього та вони почали проживати разом. Вона не памятає чи був у ОСОБА_3 виражений токсикоз, але зазначила що вона як всі вагітні жінки мала великий живіт. Коли народилась дитина, ОСОБА_1 відмовляли від того, щоб він реєстрував дитину на себе, але він відповів, що це його особиста справа та справа його родини.

Сторона позивача відмовилась від допиту свідків зі свого боку.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

У травні 2010 року ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_3 та у червні 2010 року вони почали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Відповідно обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні, Талон 3, Відомості пологового будинку, пологового відділення лікарні про новонародженого ОСОБА_3 17.11.2010 року народила дівчинку на 39 тижні вагітності.

Відповідно стаття 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини а походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини чи за рішенням суду.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву до Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області про реєстрацію дитини та виявив бажання бути зареєстрованим у якості батька дитини відповідача та надати їй своє прізвище та по-батькові, оскільки на момент народження не перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Зазначені обставини встановлені згідно пояснень наданих представником відповідача ОСОБА_4, та не заперечується стороною позивача.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ЖС № 160839 від 22.112010 р. батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_3, третя особа Відділ РАЦС Запорізького районного управління юстиції в Запорізькій області про оспорювання батьківства та виключення запису про батька із актового запису про народження дитини. Зазначений позов було залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду. В позовній заяві зазначались обставини аналогічні тим, що викладені в розглядаємій справі.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14.02.2014 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини та аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі ј частини усіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. Рішення не оскаржувалося.

У відповідності до пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини (статті 126, 127 СК).

Частиною 5 статті 136 СК України визначено, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування в даному випадку є необізнаність особи, у тому що він не є біологічним батьком дитини яку він має бажання зареєструвати на себе.

Всупереч вищевказаних вимог, ні позивачем, ані його представником, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували необізнаність особи про те, що біологічним батьком дитини є інший чоловік.

Лише сам факт зазначення цих обставин позивачем ОСОБА_1 в даній справі не є достатньою умовою і підставою для задоволення позовних вимог.

Так, загальний термін вагітності відповідачки ОСОБА_3 станом на момент пологів 17.11.2010 року становить 39 тижнів.

Тобто на момент знайомства з ОСОБА_1, ОСОБА_3 перебувала приблизно на 3 місяці вагітності а на момент початку сумісного проживання на 4 місяці.

Всі ці обставини в їх сукупності разом з хронологією розвитку відносин між сторонами дають підстави для висновку, що в момент реєстрації себе батьком дочки ОСОБА_6 позивач знав, що не є її батьком та подаючи до органів реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію дитини на своє імя, не міг не мати обґрунтовані сумніви щодо батьківства, оскільки дитина народилася доношеною, а термін їх стосунків з моменту знайомства приблизно 24-27 тижнів, а отже, він не має права оспорювати батьківство, виходячи з норми частини п'ятої статті 136 СК України, в зв'язку з чим позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Викладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 08.02.2018 року у справі № 318/2458/15-ц

Згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись За таких обставин, керуючись ст.ст. 109, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 136 СК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст буде виготовлено 23.02.2019 року.

Суддя І.Б. Громова