Справа № 353/229/19
Провадження № 22-ц/4808/612/19
Головуючий у 1 інстанції Мануляк Ю. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ватутіним Іваном Петровичем, на ухвалу Тлумацького районного суду в складі судді Мануляка Ю.В., постановлену 6 березня 2019 року в м. Тлумачі Івано-Франківської області, у справі за поданням головного державного виконавця Тлумацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Стасюка Івана Івановича про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року головний державний виконавець Тлумацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Стасюк І.І. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні у Тлумацькому районному відділі ДВС знаходиться виконавчий лист № 353/836/13-ц, виданий Тлумацьким районним судом 18 квітня 2014 року, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, відсотків за користування коштами, судових витрат на загальну суму 1 228 826,24 грн. 16 березня 2016 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Під час примусового виконання виконавчого документа державним виконавцем було вжито ряд заходів примусового виконання, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, а саме: винесені постанови про арешт коштів та майна боржника, проведено перевірку майнового стану, а також надсилалися виклики, на які боржник не з`являється. Оскільки рішення ним не виконано, декларацію про доходи та майно не подано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що свідчить про його ухилення від виконання рішення суду, тому виконавець просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 353/836/13-ц.

Ухвалою Тлумацького районного суду від 6 березня 2019 року у задоволенні подання відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавцем не представлено доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ватутін І.П., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить ухвалу скасувати. Постановити нове рішення, яким подання головного державного виконавця Тлумацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Стасюка І.І. задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем здійснено ряд дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо розшуку майна боржника, на яке можна було б звернути стягнення. Однак, боржник свідомо ігнорує вимоги державного виконавця, на його виклики не з`являється, свій майновий стан приховує, прохання стягувача про періодичне погашення заборгованості ігнорує. Вказані дії та долучені до подання матеріали підтверджують умисне ухилення боржника від виконання судового рішення. На його думку, застосування до ОСОБА_2 обмеження у праві виїзду за межі України створить для останнього певні негативні наслідки, які стимулюватимуть його до якнайшвидшого виконання зобов`язань, що підлягають стягненню за виконавчим документом. Проте, цих обставин суд не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні подання.

Учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу не подано.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Ватутін І.П. доводи апеляційної скарги підтримав, а головний державний виконавець Тлумацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Стасюк І.І. визнав, з наведених у ній підстав.

Боржник ОСОБА_2 неодноразово викликався в судові засідання за адресою місця його реєстрації, а також вказаною ним особисто державному виконавцю адресою фактичного місця проживання. Однак, в зв`язку з відсутністю даних про належне його повідомлення розгляд справи двічі було відкладено. Згідно ухвали апеляційного суду від 2 травня 2019 року за клопотанням представника апелянта строк розгляду справи продовжено в межах, визначених ч.2 ст.371 ЦПК України.

В судове засідання 8 травня 2019 року, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, боржник не з`явився, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні в Тлумацькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області знаходиться виконавче провадження №50519639 по примусовому виконанню виконавчого листа № 353/836/13-ц, виданого 18 квітня 2014 року Тлумацьким районним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 078 650,00 грн боргу за борговою розпискою, 64 719,00 грн - відсотків за користування позиченими коштами, 13 564,40 грн - 3% річних, 67 821,84 грн - пені, 630,00 грн витрат, пов`язаних з публікацією оголошення в газеті «Урядовий кур`єр», 3 441,00 судового збору, а разом 1 228 826,24 грн.

За заявою стягувача 16 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та запропоновано боржнику самостійно виконати рішення до 23 березня 2016 року. Цього ж дня державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника (а. с. 7,9).

З метою забезпечення виконання рішення та усунення можливості відчуження будь-якого майна постановою державного виконавця від 17 березня 2016 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с.10).

28 березня 2016 року ОСОБА_2 направив заяву на ім`я головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Тлумацького районного управління юстиції, в якій просив надсилати кореспонденцію за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_1 , оскільки він не проживає по місцю реєстрації (а.с.15).

З матеріалів справи вбачається, що при проведенні виконавчих дій головним державним виконавцем було направлено відповідні запити щодо з`ясування майнового стану боржника (а.с. 37, 43, 45,47,49,54,56).

За результатами отриманої інформації встановлено, що інформація у Пенсійному фонді України та Державній фіскальні службі про отримання ОСОБА_2 доходів відсутня, такий не отримує в Управлінні соціального захисту населення Тлумацької РДА жодної з допомог, з яких можливе проведення стягнення. Не зареєстровано за боржником також і право власності на земельні ділянки (а.с.32,38,39, 55).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта таке майно за ОСОБА_2 не зареєстровано (а.с. 8).

Також згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що боржник у вказаному реєстрі не зареєстрований (а.с. 13-14).

У зв`язку із відсутністю відкритих рахунків боржника або відсутністю клієнта постанова про арешт коштів повернута без виконання ПАТ «ІНГ Банк Україна», АТ «УкрСиббанк», АТ «ПроКредит Банк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Укргазбанк», АТ «ОТП Банк», ПАТ КБ «Правекс-Банк», ПАТ «КредоБанк», ПАТ «Креді Агріколь Банк», ПАТ «Сітібанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Укрексімбанк», ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.16, 17, 19, 20, 21, 23, 24, 26, 27, 28, 29).

Разом з тим, із листів АТ КБ «ПриватБанк» від 21 березня та 28 березня 2016 року вбачається, що згідно гл.10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ №22 від 21 січня 2004 року, накладено арешт на кошти боржника (а.с.18,22).

Крім того, 21 серпня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід по місцю реєстрації ОСОБА_2 та складено акт про те, що боржник не проживає за адресою реєстрації, вказаною у виконавчому документі, та що майно, на яке можна звернути стягнення не виявлено (а.с.34).

Також головним державним виконавцем 6 лютого 2018 року направлено виклик, яким боржника зобов`язано з`явитись до виконавця 16 лютого 2018 року щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про його сплату, а також надати певні документи (а.с. 36).

З метою необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, начальником Тлумацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пшеничним Б.Я. 27 грудня 2018 року винесено доручення про проведення перевірки та здійснення опису та арешту майна, яким доручено Дарницькому районному відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві провести перевірку інформації щодо наявності майна ОСОБА_2 за адресою фактичного проживання. А в разі виявлення майна провести його опис, арешт та вилучення (а.с.52).

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом п.19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема, виконання судового рішення.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.184-47341/0/15-18-Вих від 23 листопада 2018 року підтверджено факт перетину ОСОБА_2 державного кордону України у 2014 році (а.с. 41).

З матеріалів справи вбачається, що боржник обізнаний про наявність виконавчого провадження, проте ним за тривалий проміжок часу не здійснюється жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, повністю або частково, декларацію про доходи і майно не подано, на виклики державного виконавця він не з`являється, що вказує про намагання уникнути виконання зобов`язань.

Окрім того, в засіданні апеляційного суду з`ясовано, що в 2017 році у зв`язку з невиконанням рішення Тлумацького районного суду від 15 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звертався із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за неналежне виконання грошового зобов`язання. Заочним рішенням Тлумацького районного суду від 20 жовтня 2017 року позов задоволено частково. При цьому встановлено факт ухилення боржника від виконання цього зобов`язання. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, всього в розмірі 1 715 276,70 грн.

Відтак, твердження суду першої інстанції про відсутність доказів щодо ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду є помилковим.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини зазначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Як передбачено п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного ухвалу місцевого суду не можна вважати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення подання головного державного виконавця Тлумацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Стасюка І.І.

Розподіл судових витрат слід покласти на сторін відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Зокрема, з ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ОСОБА_1 судові витрати - судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 384,20 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ватутіним Іваном Петровичем, задовольнити.

Ухвалу Тлумацького районного суду від 6 березня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким подання головного державного виконавця Тлумацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Стасюка Івана Івановича задовольнити.

Обмежити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта до повного виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №353/836/13-ц, виданим Тлумацьким районним судом 18 квітня 2014 року .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 384,20 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 10 травня 2019 року.