Номер провадження: 22-ц/813/881/19
Номер справи місцевого суду: 2-4112/2007
Головуючий у першій інстанції Джабурія О.В.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради,

третя особа: Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.04.2007 року, ухваленого суддею Джабурія О.В.,

встановив:

22.03.2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа - КП «ОМБТІ та РОН», про визнання права власності на самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48,3 кв.м., уточнивши свої позовні вимоги просив суд визнати за ним право власності на реконструйоване нежиле приміщення - офіс за вказаною адресою; зобов'язати КП «ОМБТІ і РОН» зареєструвати зазначену конструйовану квартиру за ним на праві власності як нежиле приміщення - офіс, у зв'язку з тим, що після реконструкції воно використовується не для проживання, а для здійснення професійної діяльності.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.04.2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право приватної власної реконструйоване нежиле приміщення - офіс АДРЕСА_1 прибудовою, загальною площею 48,3 кв.м., основною площею 31,2 кв.м., підсобною площею 17,1 кв.м., приналежного на праві власності ОСОБА_2. Доручено КП «ОМБТІ і РОН» виконання рішення в частині реєстрації зазначеного реконструйованого приміщення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, апеляційну скаргу подав представник осіб, які не брали участь у справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5, в якій зазначив, що, суд першої інстанції вирішив питання про їх права та обов'язки, та посиланням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що своїм рішенням суд першої інстанції вирішив питання про права та законні інтереси апелянтів і грубо порушив їх право власності, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення власником квартири, яку позивач реконструював під офіс, був не ОСОБА_6, а батько апелянтів - ОСОБА_7 Апелянти прийняли спадщину після смерті свого батька та з моменту її відкриття, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1 року, стали власниками квартири, яку ОСОБА_8 самовільно реконструював під офіс.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 підлягає закриттю за таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Таким чином, підставою для надання особі, яка не брала участь у справі, права на апеляційне оскарження судового рішення є порушення її прав або охоронюваних інтересів внаслідок вирішення судом спору.

Порушення своїх прав ОСОБА_3 та ОСОБА_3 обґрунтовують тим, що своїм рішенням суд першої інстанції вирішив їх право власності, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення власником квартири, яку позивач реконструював під офіс, був не ОСОБА_6, а батько апелянтів - ОСОБА_7, тоді як апелянти прийняли спадщину після смерті свого батька.

Проте з таким твердженням апелянтів погодитись не можна з огляду на таке.

Як вбачається з тексту оскаржуваного рішенням питання про майнові права, а ні ОСОБА_7, а ні його спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_3, не вирішувалось.

Апелянти не надали жодного належного та допустимого доказу, що майно, яке було предметом судового розгляду, належало ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, враховуючи викладене, слід дійти висновку, що оскільки на момент смерті ОСОБА_7 не мав права власності на спірне майно, то воно відповідно не увійшло до складу спадщини. Крім того, спадкодавець правом на оскарження рішення суду протягом року з дня його ухвалення до дня своєї смерті не скористувався, а тому до спадкоємців не могло перейти право на оскарження рішення.

Отже, колегія суддів перевіривши всі обставини справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дійшла висновку, що апеляційну скаргу подано особами, які не приймали участі у справі та права яких у справі не порушено.

Окрім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Одним з основоположних аспектів верховенства права в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод є принцип правової визначеності (певності), який вимагає, серед іншого, щоб остаточне вирішення судом спору не ставилося під сумнів (принцип правової визначеності як складова справедливого судового розгляду).

Апеляційний суд вважає необхідним окремо звернути увагу на строк в який було подано апеляційну скаргу.

Як вже було зазначено, як на підставу звернення із апеляційною скаргою на рішення судуОСОБА_3 та ОСОБА_3 вказували порушення їх прав як спадкоємців після смерті батька ОСОБА_7 При цьому судом встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а апеляційну скаргу спадкоємці подали лише 27.06.2018 року, тобто через 10 років після відкриття спадщини та 11 років після ухвалення оскаржуваного рішення суду.

У зв'язку з чим перегляд чинного рішення суду за апеляційною скаргою особи, яка не є стороною у справі та права якої не порушенні, а також через 11 років після ухвалення рішення, є порушенням принципу правової визначеності в розумінні п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 362, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Провадження по справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.04.2007 року - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.05.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева