Справа № 347/452/18
Провадження № 2/347/24/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді: Гордія В.І.,

з секретарем - Удудяк І.А.,

з участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косові справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності у зв"язку з поширенням недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності у зв"язку з поширенням недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, суду пояснили, а в позовній заяві позивач зазначив, що відповідачка по справі є дружиною його племінника ОСОБА_4, сім»я якого тривалий час перебуває із сім»єю позивача у неприязних стосунках, які походять саме від ОСОБА_3. У звязку з цим, ОСОБА_3, щоб принизити позивача, його честь і гідність вже на протязі багатьох років видумує та розповсюджує про нього та його дітей між родиною, сусідами, односельчанами різну брехню. Так як позивач є журналістом Антикорупційного Всеукраїнського Вісника «Ваша Надія», членом Національної спілки журналістів України, працює в Національному природному парку «Гуцульщина» в службі охорони ПЗФ, відповідачка вирішила умисно принизити його, як людину та скомпрометувати як журналіста та працівника правоохоронного органу. А саме, відповідачка ОСОБА_3 31.01.2018 року в касаційній заяві умисно написала, що вона зібрала інформацію і може доказати, що у позивача у кафе-барі «Лісова Казка» працюють різноробочі, за яких він не сплачує податки, і що одним із них є ОСОБА_5 І М. , при цьому вона навіть вказала, що може це доказати і заявила, що у такий спосіб ОСОБА_2 обкрадає державу. Вважає, що дані висловлювання ОСОБА_3 абсолютно не відповідають дійсності і є наглою брехнею відповідачки проти нього, оскільки даний обєкт взагалі вже не працює більше 10 років, а протягом останніх трьох років там навіть немає електроенергії. Крім того, звертає увагу, що дана заява від 31.01.2018 року була написана ОСОБА_3 у п'ятьох примірниках і адресована крім позивача ще чотирьом різним особам, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 ОСОБА_8 І всі ці особи заяву ОСОБА_3 отримали і прочитали всю цю брехню. А ще цю заяву було направлено судом і до заінтересованих осіб у даній справі, а саме: у Миколаївську область в м. Єланець, так як вони надавали письмові пояснення у цій справі.

А тому, просять позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити повністю та визнати поширену ОСОБА_3. інформацію про ОСОБА_2, а саме: «Відносно ОСОБА_5, то я можу доказати, що даний свідок працює в ОСОБА_2 в кафе-барі «Лісова Казка» - різноробочим, за якого не сплачуються податки» - недостовірною та стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 50 000 грн. заподіяної моральної шкоди.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила та відзиві на позов зазначила, що дійсно, 31.01.2018 року вона звернулася з касаційною скаргою до Верховного суду по справі ОСОБА_1 до неї, ОСОБА_3, треті особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про захист честі і гідності, справа №347/2475/15. Як видно з оригіналу касаційної скарги то нею було направлено 4 примірники даної скарги усім учасникам процесу як це встановлено ЦПК України при розгляді цивільної справи в касаційній інстанції Верховного Суду. Позивач вказує про 5-примірників, про який їй нічого не відомо, так як вона його не підписувала та у Верховний Суд не відправляла. Хто такий чи така ОСОБА_8 їй не відомо та позивачем чи третьою особою у справі, яка розглядалась за позовом ОСОБА_1 до неї, дана особа не була та ніяких процесуальних дій не вчиняла. Крім того, у Миколаївську область, у м. Єланець Верховний Суд не міг направити копії її касаційної скарги, тому що вони не підписані особисто нею «мокрим підписом», учасниками справи дані особи не були, а тому і касаційні скарги вони отримувати не могли згідно ЦПК України, - як про це вказує позивач ОСОБА_2 в своїй позовній заяві. Свідчення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в справі відсутні і не можуть вплинути на розгляд справи по суті. З тексту касаційної скарги адресованої до Вищого Суду видно, що касаційна скарга надійшла до суду у зв'язку з розглядом конкретної цивільної справи та надійшла до суду від відповідача по справі. Так як в Апеляційній інстанції ОСОБА_3 не мала змоги допитати свідка ОСОБА_5 як відповідач, тому що розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв'язку з неприбуттям до Апеляційного суду позивача та третіх осіб, а тому в касаційній скарзі як відповідач по справі, вона вказала про свідка ОСОБА_5, який мав бути допитаний як свідок в суді першої інстанції і клопотання про допит даного свідка мав розглядати Косівський районний суд, а не Апеляційний суд, який може тільки перевірити правильність та обґрунтованість прийняття рішення першою інстанцією. Верховний Суд дав належну оцінку її касаційній скарзі та відкрив касаційне провадження по справі, витребував справу з Косівського районного суду та ухвалою від 10 квітня 2018 року задовільнив її клопотання про зупинення виконання заочного рішення Косівського районного суду від 08 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження. В розумінні ст.277 ЦК України, звернення особи до органів державної влади, не можуть розглядатися як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично на меті цих дій було приниження честі, гідності і ділової репутації певної особи. Крім того відомості в касаційній скарзі, надавалися не з метою доведення їх до громадськості чи окремих громадян, а як суб'єктивні судження відповідача по справі, і повинні були стати відомими лише обмеженому колу осіб-а саме, учасникам судового процесу згідно касаційної скарги, які є позивачами та третіми особами з самостійними вимогами. Просить в позові відмовити.

Вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею ст. 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

А відповідно до частини першої ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно положень ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Разом із тим, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Як було встановлено в судовому засіданні та стверджується позивачем у його позовній заяві, на час звернення ОСОБА_2 до суду із вказаним позовом, на розгляді у Верховному Суді перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи з самостійними вимогами: ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з приводу захисту честі, гідності та ділової репутації у зв»язку із розповсюдженням недостовірної інформації.

Із касаційною скаргою від 31.01.2018 року до Верховного Суду по вищенаведеній справі звернулася відповідачка по справі, ОСОБА_3 (а.с.8-10).

Як ствердили в судовому засіданні позивач та його представник, у вказаній скарзі ОСОБА_3 своїм письмовим висловлюванням «Відносно ОСОБА_5, то я можу доказати, що даний свідок працює в ОСОБА_2 в кафе-барі «Лісова Казка» - різноробочим, за якого не сплачуються податки» - принизила його честь і гідність, оскільки дане висловлювання будуть читати сторони по справі та інші учасники справи, і це негативно вплине на його ділову репутацію як журналіста, працівника служби охорони ПЗФ та законослухняного громадянина своєї держави.

Такі дії відповідачки ОСОБА_3, позивач трактує як наслідок наявних між його сім"єю та сім"єю відповідачки неприязних відносин, підставою яких, на думку позивача, є систематичне ображання відповідачкою його, та членів його сім"ї, шляхом розповсюдження нею між родиною, сусідами і односельчанами неправдивої інформації, яка принижує їх честь та гідність.

Як передбачено п. 15 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

В свою чергу пунктом 17 вищенаведеної Постанови Пленуму ВСУ передбачено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Дослідивши надані сторонами докази, та проаналізувавши викладені у них обставини, суд дійшов до висновку про відсутність сукупності наведених у Постанові Пленуму ВСУ обставин, наявність яких може бути підставою для задоволення позову, оскільки в даному випадку мала місце реалізація відповідачкою ОСОБА_3 свого конституційного права на захист судом своїх прав та свобод. А саме:

1)у поданій до Верховного Суду відповідачкою ОСОБА_3 касаційній скарзі, остання бажала довести той факт, що апеляційний суд всупереч вимог ст. 303 ЦПК України (в редакції чинній на час перегляду справи в апеляційній інстанції, рішення по якій ухвалено 23.11.2017 року), якою передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції ухвалив незаконне рішення по справі, пославшись на пояснення свідка ОСОБА_5, який не допитувався та не давав пояснення в суді першої інстанції, що, на її думку, вплинуло на ухвалення апеляційним судом рішення, яке слід скасувати.

2)надання згоди ОСОБА_5 бути допитаним в якості свідка в апеляційному суді по справі за позовом ОСОБА_1 до неї про захист честі і гідності, на думку та переконання ОСОБА_3 було зумовлено тим, що даний свідок був, у певній мірі, заінтересованою (залежною) особою сім"ї позивачки, оскільки працював різноробочим у ОСОБА_2 (третьої особи з самостійними вимогами) та боявся втратити заробіток.

3)таке акцентування відповідачкою саме на даному свідку було ще зумовлено і тим, що даний свідок (ОСОБА_5М) дав у судовому засіданні апеляційного суду неправдиві пояснення щодо його особистої присутності при поширення нею неправдивої інформації в приміщенні Косівського районного суду, коли нею, згідно позову ОСОБА_1 відбувалося приниження її честі і гідності, оскільки того дня в приміщенні Косівського районного суду ОСОБА_5 взагалі не було, і ніякого приниження позивачки з її сторони, він чути не міг.

Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтвердили тільки факт отримання ними копії касаційної скарги ОСОБА_3, текст якої ОСОБА_6 повідомив своїм батькам, що проживають в Миколаївській області, які не були учасниками справи.

Згідно пункту 19 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, - вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначений у касаційній скарзі ОСОБА_3 вислів щодо свідка ОСОБА_5, який бажає визнати недостовірним позивач, є не що іншим, як оціночним судженням ОСОБА_3 щодо підстав та мотивів даної особи для дачі пояснень як свідка, будучи, при цьому, попередженому про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого показання.

Окрім того, суд вважає, що наявність між сім"ями сторін по справі неприязних відносин, що не заперечили в судовому засіданні самі сторони, будь-які їхні висловлювання адресовані одні одним, сприймаються ними з надмірним перебільшенням дійсних фактів (як гіпербола), про що свідчить багаторічна судова тяжба (з їх слів) між ними.

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Зважаючи на те, що підстав для задоволення позовних вимог в частині спростування недостовірної інформації немає, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також не підлягають для задоволення.

Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 15, 16, 277 ЦК України, та керуючись ст.ст.12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності у зв"язку з поширенням недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Гордій