Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"17" травня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М., за участю секретаря судового засідання Собакінських С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , який належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2005 року. У вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2 відповідач у справі, який з 2005 року у будинку не проживає, його особистих речей у будинку не залишилось, він не сплачує комунальних послуг та не приймає участі в ремонті домоволодіння та його утриманні. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає їй розпоряджатись та користуватись ним на власний розсуд, тягне за собою збільшення оплати за комунальні послуги, позбавляє її можливості оформити субсидію. На підставі викладеного, просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Ухвалою суду від 17.05.2019 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився до судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не подав.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.02.2005 року, посвідченого Приватним нотаріусом Танаджи Г.Г. позивачці належить квартира АДРЕСА_1 , та підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4-5).

Відповідно до довідки про надання інформації № 03-12-0613, виданої 28.01.2019 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, з 12.08.2005 року і по теперішній час у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_2

Згідно акту №116, складеного 10.10.2018 року головою КСН «Азов 6», відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2005 року, що підтверджують свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_3 в письмових поясненнях, наданих до суду, вказала, що є сусідкою позивачки. Відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2005 року. Місце проживання останнього їй не відомо.

Свідок ОСОБА_5 надав до суду аналогічні пояснення.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою (будинком) на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, відповідач є членом родини позивачки, який з 2005 року у будинку не проживає, його особисті речі в ньому відсутні, у зв`язку із чим суд вважає, що ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.12, 77, 81, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: А. М. Іванченко