Справа №2-2310-04
4-с/705/35/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Кормана О.В.

з участю:

секретаря судового засідання Заболотної Т.М.

особи, що подала скаргу ОСОБА_1

державного виконавця Лимарченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані скаргу ОСОБА_1 на постанови Уманського РВ ДВС від 31 липня 2018 року про обмеження права,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайоного суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанови Уманського РВ ДВС від 31 липня 2018 року: №8165/1 про обмеження права керування транспортними засобами для ОСОБА_1; №8161/1 про обмеження права виїзду за кордон для ОСОБА_1; №8163/1 про обмеження права користування зброєю для ОСОБА_1; №8162/1 про обмеження права полювання для ОСОБА_1 Свою скаргу мотивує тим, що чинним законодавством України не передбачає обовязок батька, що живе окремо від дитини, добровільно платити готівку на користь матері (або особи, з ким дитина проживає) саме тому жодних законів він не порушує. В рішенні суду вказано «стягувати», що є примусовим виконанням, покладеним на ДВС, тому виникнення «боргу» є наслідком службового недбальства конкретного державного виконавця. Протиправними є виклики державного виконавця для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Він направляв повідомлення колишній дружині із запрошенням прийти з дитиною до Ощадбанку, щоб ОСОБА_1 переконався, що син живий і здоровий, і в наступному ОСОБА_1 мав передати сину банківську картку, на яку будуть проводитись зарахування щомісячних платежів на його утримання від ОСОБА_1 Проте, стягувач не зявилася. Платити гроші невідомо куди він не зобовязаний. Крім того, ДВС не знають, що ОСОБА_1 має на утриманні свого батька, інваліда 1 групи, у звязку з чим обмеження у праві керування автотранспортом є не допустимим.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою скаргу підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що на його думку, державна виконавча служба визнає його вимоги, так як відповідних заперечень з їх блоку не подано. Крім того, у рішенні суду, яким з нього повинні стягуватись аліменти, немає положень про те, що він повинен добровільно сплачувати аліменти на утримання сина. У рішенні суду вказано про стягнення аліментів, що, на його думку, свідчить про те, що такі стягнення повинна проводити державна виконавча служба, шляхом утримання коштів із заробітної плати, з майна тощо. Тобто, виникнення боргу повязано саме з неналежним виконанням державним виконавцем заходів по стягненню аліментів. Він неодноразово звертався до колишньої дружини, щоб вона привела їхню дитину і він сплачував кошти безпосередньо на рахунок дитини, проте цього не відбулось. Самі нарахування по аліментах, не містять необхідної інформації, хоча з приводу надання повної інформації з даного приводу він неодноразово звертався до ДВС. Постанови, які він оскаржує, вважає такими, що суперечать закону, так як в них не вказано, у чому саме полягають обмеження. Суму боргу по сплаті аліментів, яка була нарахована на час винесення оскаржуваних постанов, він керівнику Уманського РВ ДВС чи до суду не оскаржував. Про наявність у нього на утримання батька, інваліда 1 групи, він у ДВС не повідомляв.

Головний державний виконавець Уманського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги ОСОБА_1, зазначивши, що постанови, які оскаржуються, винесені законно, так як на момент їх винесення борг по аліментах становив більше 6 місяців. Постанови сформульовані у відповідності до вимог закону і були направлені для виконання у відповідні органи. Сам державний виконавець їх не виконує. Про те, що у нього на утриманні є батько інвалід 1 групи, ОСОБА_1 державну виконавчу службу не повідомляв. Тому, якщо він надасть відповідні документи, обмеження у праві користування транспортним засобом буде скасовано. З їхнього боку вживались всі заходи по стягненню аліментів, проте борг залишався, тому і були винесені постанови про встановлення вказаних у скарзі обмежень.

Стягувач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши ОСОБА_1 та державного виконавця Лимарченко В.М., дослідивши матеріали скарги, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.11.2004 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки Тетяни, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму на одну дитину, починаючи з 29.10.2004 року до їх повноліття.

Виконавчий лист, виданий на підставі вказаного вище рішення суду, станом на 31 липня 2018 року перебував на виконанні в Уманському РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області. Заборгованість по сплаті аліментів станом на дату винесення оскаржуваних постанов становила 28949 грн 07 коп., що перевищувала суму відповідних платежів за шість місяців.

31 липня 2018 року державним виконавцем Уманського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_5 були винесені постанови у виконавчому провадженні, боржником в якому являється ОСОБА_1: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у справі виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Частина 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року (в редакції, що діяла станом на 31.07.2018 року) передбачала, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Тобто, законодавець поклав на державного виконавця обовязок, а не право, винести відповідні постанови про обмеження тих чи інших прав боржника за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Так як ОСОБА_1 нараховану суму заборгованості, з якою був ознайомлений належним чином, не оскаржував, тобто не здійснив дій, які б свідчили про його незгоду з нарахованою сумою заборгованості, у державного виконавця були всі правові підстави для винесення оскаржуваних постанов. Зі змісту оскаржуваних постанов вбачається, що в них наявні посилання на суму заборгованості, посилання на те, що сукупний розмір заборгованості перевищував суму платежів за шість місяців, тобто постанови є мотивованими. Тому суд не вбачає підстав для визнання таких постанов неправомірними.

Посилання ОСОБА_1 на те, що заборгованість виникла у звязку з неналежним виконанням державним виконавцем своїх обовязків по примусовому виконанню рішення суду, суд відхиляє як безпідставні, так як обовязок зі сплати аліментів рішенням суду покладено саме на ОСОБА_1 і провадження по примусовому виконанню рішення суду виникло саме у звязку з ухиленням боржника від добровільної сплати аліментів.

Позиція ОСОБА_6 з приводу того, що він не платив аліменти на користь стягувача, так як мав намір платити кошти безпосередньо на рахунок, відкритий на імя дитини, не є такою що звільняє від обовязку, встановленого рішенням суду, так як у рішенні суду чітко зазначено про те, що аліменти стягуються на користь ОСОБА_3 З приводу зміни способу стягнення аліментів ОСОБА_1 до суду з відповідною заявою не звертався.

Щодо наявності на утриманні ОСОБА_1 його батька, якому встановлено 1 групу інвалідності, то суд вважає, що така обставина, якщо вона підтверджена відповідними документами, дійсно є підставою для скасування тимчасового обмеження у праві керування ОСОБА_1 транспортними засобами. Проте, про наявність такої обставини, як зазначив сам ОСОБА_1, він у органи ДВС не повідомляв, і, відповідно, державний виконавець не мав правових підстав для скасування такого тимчасового обмеження. Тому, наявність такої обставини також не є підставою для визнання рішення державного виконавця неправомірним.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що згідно вимог ч.1 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тобто, законом не передбачено винесення судом ухвали про скасування оскаржуваних рішень державного виконавця, як того просить ОСОБА_1 у своїй скарзі.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови Уманського РВ ДВС від 31 липня 2018 року про обмеження права.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подання через Уманський міськрайонний суд Черкаської області апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 26 квітня 2019 року.

Головуючий суддя О.В.Корман