ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1426/18
Провадження № 22-ц/4820/781/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю позивача ОСОБА_4

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №683/1426/18 (суддя Цішковський В.А.) за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Старокостянтинівського районного суду від 29 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, Старокостянтинівської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай).

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 зазначала, що 25.02.2000 року КСП «Ладиги» с. Ладиги Старокостянтинівського району було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1, а 12.08.2001 року її було прийнято в члени цього КСП «Ладиги» і 28.02.2006 року зборами трудового колективу КСП «Ладиги» їй було надано земельну частку (пай), як члену сільськогосподарського товариства. Позивачка вказує, що згідно інформації відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у списку громадян - членів КСП «Ладиги» ОСОБА_4 відсутня. Остання вважає, що оскільки на час розпаювання земель в КСП «Ладиги» її було прийнято в члени КСП та включено до списку про надання земельної частки (паю) із земель резерву на території Ладигівської сільської ради, тому вона має право на отримання земельної частки (паю), а через відсутність сертифікату на земельну частку (пай) неможливо отримати у власність земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва. Тому, позивачка просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в КСП «Ладиги», с. Ладиги Старокостянтинівського району розміром 3,80 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 29 січня 2019 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність. Так, апелянтка вказує, що висновки суду суперечать нормам закону, оскільки указом президента передбачено порядок паювання земель, який не обмежує паювання після видачі державного акта на право колективної власності на землю. Апелянтка зазначає, що не може слугувати підставою для відмови у позові те, що вона на момент видачі державного акту не була членом КСП «Ладиги». На думку ОСОБА_4 нею було доведено всі обставини на підтвердження своїх позовних вимог, а тому просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представники відповідачів до суду не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від Ладигівської сільської ради надійшла заява про визнання апеляційної скарги та прохання слухати справу без участі представника сільської ради.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю видано КПС «Ладиги» с. Ладиги Старокостянтинівського району 25.02.2000 року (а.с. 4, 4 зворот).

Згідно інформаційної довідки від 28.02.2018 року № 29-22-0.30-291/113-18 відділу у Старокостянтинівському районі головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області згідно державного акта серія НОМЕР_2 паювання земель КСП «Ладиги» с. Ладиги проведено станом на 25.02.2000 року. Новоприбулих членів КСП та пропущених у списку громадян членів КСП включено до Розпорядження Старокостянтинівської РДА № 24/2005 року від 02.02.2005 року та № 219/5005 від 18.08.2005 року. ОСОБА_4 відсутня у списку громадян-членів КСП до Державного акта № 33 від 25.02.2000 р. (а.с. 6).

Як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_4 прийнята в члени КСП «Ладиги» різноробочою на підставі протоколу №10 від 15 серпня 2001 року (а.с.5).

Також, 28 лютого 2006 року зборами трудового колективу КСП «Ладиги» позивачку прийнято в члени КСП «Ладиги» і надано земельну частку (пай) (а.с.8).

Рішенням другої сесії Ладигівської сільської ради V скликання № 4 від 05 травня 2006 року затверджено рішення загальних зборів трудового колективу від 28.02.2006 року про надання земельної частки (паю) із земель резерву новоприбулим членам КСП, в тому числі і позивачці ОСОБА_4 (а.с. 9).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачки, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову та визнання за нею права власності на вищевказану земельну ділянку.

Однак, такий висновок суду є передчасним з огляду на те, що у порушення вимог ст. 197 ЦПК України, судом першої інстанції не було вирішено питання щодо кола осіб, які братимуть участь у справі, чим порушено норми процесуального права при вирішенні зазначеного спору.

Згідно ч. 1 ст. 17 ЗК України в редакції 1990 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

01 січня 2002 року набрав чинності новий Земельний кодекс України. І відповідно до п. 1 ст. 116 цього Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Згідно вимог пункту є-1 ст. 15-1 та ст. 122 ЗК України розпорядження землями державної власності (землі запасу) відноситься до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

У відповідності до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру 17.11.2016 № 308, Головне управління є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Підпунктом 13 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що Головне управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Хмельницької області.

Отже, передачу у власність чи користування земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Хмельницької області (за межами населеного пункту) здійснює Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Згідно роз'яснень, що викладені у абзаці 2 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі) можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції не враховано, що розпорядником земель сільськогосподарського призначення на території Хмельницької області, що перебувають у державній власності є Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області і яке не було залучено до участі у справі.

Тому, на думку колегії суддів, прийняття судового рішення у цій справі стосується його прав, свобод, інтересів та обов'язків, як розпорядника спірного нерухомого майна.

Поряд з цим, відповідачем у справі визначено Ладигівську сільську раду Старокостянтинівського району та Старокостянтинівську районну державну адміністрацію, які не є розпорядниками земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Стаття 51 ЦПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд вказаними роз'ясненнями не керувався і в порушення вимог ст.ст. 12, 51 ЦПК України не роз'яснив позивачу наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, у тому числі і щодо залучення до участі у справі належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки не наділений відповідними повноваженнями змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК України.

Розгляд справи за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Оскільки позовні вимоги заявлені не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема без залучення до участі у справі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як розпорядника землі, що перебуває у державній власності, вирішення цього спору вцілому (враховуючи специфіку спірних правовідносин) без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб, є передчасним.

Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 6 пункту 13 постанови пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

За приписами ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 29 січня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 травня 2019 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк