ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» травня 2019 року

м. Харків

справа № 644/3201/18-ц

провадження № 22ц/818/2491/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2019 року у складі судді Зябрової О.Г.

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 20 травня 2017 року вдень вона вийшла зі своєю собакою породи «той-пудель» на ім`я « Джеррі » на вулицю Зеленодільську біля будинку №70 в м. Харкові, де прямо біля двору на її собаку накинувся собака породи «алабай», що належить відповідачам, який був без намордника та без спеціального короткого повідка.

Вказала, що на її зауваження та прохання забрати собаку ОСОБА_2 відповів, що нічого зробити не може.

Зазначила, що почала рятувати свого собаку, проте її спроби були марні. Коли їй вдалося розкрити пащу собаки відповідачів, то тіло її собаки вже було сильно пошматовано, він був весь у крові, та від отриманих травм загинув у ветеринарній клініці після 40 хвилин реанімації.

Крім того, під час намагання врятувати собаку вона також зазнала ушкоджень від собаки відповідачів, та у зв`язку з отриманими укусами звернулась до Харківської міської клінічної багатопрофільної лікарні №25, де отримала першу медичну допомогу та була направлена до подальшого лікування до поліклініки за місцем мешкання, де 10 днів знаходилась під наглядом.

Вказала, що з приводу зазначеної події вона викликала поліцію та в подальшому постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 154 КУпАП, а також 17 серпня 2017 року постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 . визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 154 КУпАП та накладено штраф у розмірі 51,00 грн. з конфіскацією собаки породи «алабай». Зазначені постанови набрали законної сили.

Зазначила, що ОСОБА_2 , який вигулював собаку, що є джерелом підвищеної небезпеки, без короткого повідка та намордника, не забезпечив безпеку сторонніх людей та тварин, що спричинило заподіяння їй шкоди та призвело до загибелі її собаки.

Вказала, що їй завдано матеріальну шкоду в розмірі 21 836,00 грн., що складається з вартості собаки породи «той-пудель» абрикосового (рудого) окрасу згідно договору купівлі-продажу собаки ПЕТ класу від 15 квітня 2011 року у розмірі 500,00 доларів США, що в еквіваленті станом на день подачі позову становить 13 085,00 грн.; послуг адвоката згідно договору від 01 червня 2017 року у розмірі 6900,00 грн.; витрат на ветеринарну клініку (огляд тварини та реанімація) у розмірі 1100,00 грн.; витрат на аналізи у Приватному підприємстві «Мілленіум» у розмірі 115,00 грн.; витрат на лікарські засоби у розмірі 168,20 грн.; витрат на бензин для відвідування лікаря у розмірі 467,80 грн.

Зазначила, що також зазнала душевних страждань у зв`язку зі знищенням її майна, адже собака була її улюбленцем, а також фізичних страждань через укуси собаки відповідачів, яка не мала щеплень ані від сказу, ані від правця, тому перші 10 днів після події вона перебувала на карантині; була змушена відвідувати лікаря-рабіолога та хірурга, здавати аналізи та не мала змоги покидати місто, у зв`язку з чим має право на відшкодування моральної шкоди.

Просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в розмірі 121 836,00 грн., з яких 21 836,00 грн. - відшкодування матеріальної шкоди та 100 000,00 грн. - відшкодування моральної шкоди; витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,36 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2019 року, в якому ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 14 468,20 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 2000,00 грн.; в задоволенні іншої частини вимог - відмовлено; стягнуто в дольовому співвідношенні з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на її користь витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн., а з кожного по 352,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у частині витрат на лікарські засоби у розмірі 29,13 грн. та судового збору - 0,29 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що договір купівлі-продажу собаки не є належним доказом вартості загиблого майна, оскільки позивачем не надано документального підтвердження, зокрема, чеку або квитанції, щодо сплати вказаної в договорі суми коштів за придбання собаки, відсутній акт приймання-передачі собаки; що неможливо достовірно встановити, що вказаний договір купівлі-продажу стосується саме того собаки, якому завдано шкоди собакою відповідачів; що відсутні належні та достатні докази того, що позивач зверталась до ветеринарної клініки, оскільки з наданого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 чеку не вбачається, що вона є лікарем ветеринаром; що немає діагнозу тварини, призначень та процедур, застосованих у зв`язку з діагнозом, тому неможливо встановити собаку, якій надано допомогу; що відсутні будь-які документи, що підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідачів та наслідками, що настали; що позивачем не надано жодної медичної довідки з її діагнозом та відповідним призначенням лікарем аналізів, лікарських засобів або медичних процедур щодо її лікування внаслідок події, що трапилась; що позивачем надано копію квитанції про сплату медичних послуг Приватного підприємства «Лабораторія «Мілленіум» щодо здачі аналізів, проте результати аналізів надано з Товариства з обмеженою відповідальністю Медична лабораторія «Інлаб»; що відповідного призначення лікаря про необхідність проходження саме цих аналізів не надано; що чек на купівлю лікарських препаратів «глицисед» та «корвалтаб» датований 25 травня 2017 року, тобто через 5 днів після зазначених подій, а також немає призначення лікаря щодо купівлі саме цих препаратів для лікування укусу собаки; що для застосування придбаного позивачем медичного препарату «фламизед» також необхідне призначення лікаря; що доказів спричинення позивачу моральної шкоди не надано; що позивач не зареєструвала свого собаку у встановленому порядку, а також форма вини відповідачів є необережною, а не умисною, крім того, завданню шкоди сприяла груба необережність позивача, яка не тримала свого собаку на повідку та не слідкувала за ним.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивач довела, що діями відповідачів їй завдано майнову та моральну шкоду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року, яку залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 154 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51,00 грн. з конфіскацією собаки породи «алабай» (а. с. 10-11).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 154 КУпАП, а саме: тримання незареєстрованої собаки, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 17,00 грн. (а. с.9).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 20 травня 2017 року о 14:30 год. за адресою: м. Харків, вулиця Зеленодольська, № 70, собака породи «алабай», яку вигулював ОСОБА_2 , покусав собаку ОСОБА_1 , внаслідок чого її собака загинув, та саму ОСОБА_1 , чим було завдано шкоду її здоров`ю. При цьому порушено правила вигулу собак в населених пунктах.

Отже, факт вини відповідачів встановлено вищезазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Виходячи зі змісту Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством.

Відповідно до положень частин п`ятої, шостої та восьмої статті 9 вказаного Закону особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Частиною 4 статті 12 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина друга цієї статті визначає, що збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідного правового висновку щодо застосування вказаної норми права до аналогічних спірних правовідносин дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №591/3985/15-ц, провадження №61-13889св18.

Матеріали справи свідчать про те, що власником собаки породи САО («алабай») є ОСОБА_3

20 травня 2017 року під час прогулянки ОСОБА_1 з її собакою породи «той-пудель» собака ОСОБА_3 , якого вигулював ОСОБА_2 , покусав собаку ОСОБА_1 , після чого собака загинув. Також, він покусав і ОСОБА_1

Проаналізувавши надані докази та обставини справи, слід діти висновку, що внаслідок дій ОСОБА_2 , який не забезпечив безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною ним домашньою твариною, майну та здоров`ю ОСОБА_1 завдано шкоду, що підлягає відшкодуванню особами, які утримують тварину.

З огляду на вищезазначені положення законодавства, а також факт спричинення твариною відповідачів шкоди майну та здоров`ю позивача, через відсутність належного контролю з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як осіб, яка зобов`язані здійснювати такий контроль, а також враховуючи загальні підстави деліктної відповідальності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування шкоди, заподіяної твариною, яка утримується ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дослідив та надав належну оцінку поданим позивачем доказам, з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшов обгрунтованого висновку щодо стягнення майнової шкоди солідарно з відповідачів.

Проте, судова колегія не погоджується з розміром стягнутої майнової шкоди, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що вартість загиблого собаки на день його придбання становила в еквіваленті 500,00 доларів США, вартість проведеного огляду та реанімація тварини - 1100,00 грн., вартість аналізів - 115,00 грн., вартість медичних засобів - 29,13 грн., а всього - 14 329, 13 грн., а не 14 468,20 грн., яку нараховано судом.

Так, згідно копії чеку № 10929 аптеки «Пролетарська» від 22 травня 2017 року, наданого ОСОБА_1 , нею придбано медичні препарати на загальну суму 100,00 грн., а саме: бинт 5мХ10LM Нестер, Аріадна А вартістю 06,85 грн., бриліантовий зелений розчин спиртовий вартістю 04,65 грн.; лейкопластир фемили економ вартістю 13,70 грн.; перекис водню розчин 3% 100 мл вартістю 03,93 грн.; фламидез табл. п/о №10 Евертод вартістю 71,09 грн. (а. с. 20).

Згідно копії чеку аптеки №5 «Прана» №128686 від 25 травня 2017 року, наданого ОСОБА_1 , нею придбано таблетки глицисед 100 мг №50 вартістю 51,20 грн. та корвалтаб №20 Фарма стар вартістю 17,00 грн. (а. с. 21).

Із зазначених чеків вбачається, що чек на купівлю лікарських препаратів «глицисед» та «корвалтаб» датований 25 травня 2017 року, тобто через 5 днів після того, як позивач зазнала травми. Крім того, щодо цих препаратів, а також медичного препарату «фламизед» відсутнє призначення лікаря щодо їх придбання з метою лікування.

Таким чином, витрати на придбання інших медичних засобів здійснено на суму 29,13 грн., оскільки їх застосовано для антисептичної та дезінфекційної обробки ран, що є загальновідомою обставиною, а також визнано відповідачами, а не на суму 168, 20 грн., яку враховано судом при визначенні загального розміру майнової шкоди.

За таких обставин розмір відшкодування майнової шкоди, визначений судом першої інстанції, підлягає зменшенню на 139,29 грн. вартості медичних препаратів щодо придбання яких немає призначення лікаря: фламидез, глицисед, корвалтаб, а саме, з 14 468,20 грн. до 14 329, 13 грн.

Доводи відповідачів щодо того, що договір купівлі-продажу собаки не є належним доказом вартості загиблого майна, оскільки позивачем не надано документального підтвердження, зокрема, чеку або квитанції щодо сплати вказаної в договорі суми коштів за придбання собаки, відсутній акт приймання-передачі собаки, а також неможливо достовірно встановити, що вказаний договір купівлі-продажу стосується саме тієї собаки, якій завдано шкоди собакою відповідачів, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

З договору купівлі-продажу собаки ПЕТ класу без родоводу від 15 квітня 2011 року вбачається, що ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_7 собаку породи «той-пудель», кличка «Джеррі», стать - кобель, колір - абрикосовий (рудий), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в еквіваленті за 500,00 доларів США (а. с. 15-17).

Договір купівлі-продажу собаки між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є чинним, з приводу його безгрошовості ніким не оскаржений, факт його укладення належним чином підтверджує передачу коштів за придбання собаки у зазначеному розмірі. Крім того, умовами договору складання акту приймання-передачі майна не передбачено.

Доказів того, що вказаний договір купівлі-продажу укладено з приводу якоїсь іншої собаки, та що позивач є власником інших тварин, відповідачами не надано, такі посилання є лише їх припущеннями.

Доводи ОСОБА_3 щодо відсутності належних та достатніх доказів того, що позивач зверталась до ветеринарної клініки, оскільки з наданого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 чеку не вбачається, що вона є лікарем ветеринаром, немає діагнозу тварини, призначень та процедур, застосованих у зв`язку з діагнозом, тому неможливо встановити собаку, якій надано допомогу, є безпідставними.

З товарного чеку № 27 від 20 травня 2017 року, виданого фізичною особою - підриємцем ОСОБА_5 , на суму 1100,00 грн. вбачається, що проведено огляд та реанімацію тварини (введення препаратів, кардіодефібриляція, масаж серця) (а. с. 18).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які не містяться в матеріалах справи, однак є загальнодоступними, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована з 25 червня 2015 року та не перебуває у процесі припинення, основний вид діяльності згідно даних органів державної статистики про основний вид економічної діяльності фізичної особи-підприємця, визначений на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за рік - ветеринарна діяльність.

У наданому ОСОБА_1 чеку № 27 від 20 травня 2017 року зазначені процедури, проведені у зв`язку зі зверненням до ветеринара, зокрема, огляд та реанімація тварини (введення препаратів, кардіодефібриляція, масаж серця), отже підстав вважати його неналежним доказом витрат на реанімацію собаки не вбачається.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Ця норма збігається із правилом частини третьої статті 22 ЦК України, яка також передбачає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З аналізу вищенаведених цивільно-правових норм можна зробити висновок, що особа, якій заподіяно шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, має право вимагати від фізичної або юридичної особи, яка завдала такої шкоди, відшкодування витрат, у тому числі й на лікування, в межах витрат, які вона понесла (реальні збитки).

При цьому, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З термінового повідомлення №40/99 від 22 травня 2017 року до дільничної лікарні ветеринарної медицини вбачається, що до травмпункту лікарні №25 Індустріального району м. Харкова 22 травня 2017 року звернулась ОСОБА_1 з приводу укушеної рани другого пальця правої кисті, що нанесена 20 травня 2017 року собакою породи «алабай»; тварина підлягає ветеринарному нагляду з 20 травня 2017 року по 30 травня 2017 року (а. с. 105).

Відповідно до довідки Державної ветеринарної та фітосанітарної служби № 32 від 30 травня 2017 року, яка видана ОСОБА_1 , собака породи САО, вік - 6 років, стать - чоловіча, в період з 22 травня 2017 року по 30 травня 2017 року перебувала під ветеринарним наглядом. Станом на 30 травня 2017 року клінічних ознак сказу немає (а. с. 14).

З довідки Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25» від 20 травня 2017 року № 341 вбачається, що ОСОБА_1 встановлений діагноз: укушені рани другого пальця правої кисті та надано рекомендації з приводу подальшого лікування в поліклініці за місцем мешкання, а також уточнення щодо щеплень проти правця та перебування під наглядом з 20 травня 2017 року по 30 травня 2017 року (а. с. 12).

З результату аналізу крові ОСОБА_1 від 23 травня 2017 року, проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Медична лабораторія «Інлаб», вбачається, що виявлено антитіла до правця (а. с. 13).

ОСОБА_1 сплачено за надання медичних послуг Приватному підприємству «Мілленіум» грошові кошти в розмірі 115,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 23 травня 2017 року №MINI233PLUXZPPB (а. с. 19).

З викладеного вбачається, що аналіз крові ОСОБА_1 здавала у зв`язку з можливістю виникнення правця, оскільки такі рекомендації надані їй лікарем Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25», тобто необхідність понесених витрат перебуває у причинному зв`язку з укусом собаки відповідачів.

Надання результатів аналізу крові іншою лабораторією, ніж та юридична особа, на рахунок якої сплачено за нього кошти, не спростовує факту оплати цього аналізу та понесення у зв`язку з цим витрат у розмірі 115,00 грн., підтверджених копією квитанції.

Погоджується судова колегія і з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності витрат на бензин для відвідування лікаря, оскільки з копії чеку Товариства з обмеженою відповідальністю «Окко-Рітейл», наданого ОСОБА_1 , вбачається, що нею придбано бензин А-92 на загальну суму 467, 80 грн. (а. с. 22), проте, чек датовано 27 травня 2017 року, та він не підтверджує той факт, що бензин дійсно витрачено саме для відвідування лікаря.

Вважає правильним судова колегія і висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., виходячи з наступного.

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 зазнала душевних страждань у зв`язку зі знищенням її майна, а саме собаки, який мав для неї велику цінність та загинув у неї на очах, а також фізичних страждань через укуси собаки відповідачів та необхідність в подальшому відвідувати лікарів, внаслідок чого має право на відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо розміру моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , який підлягає стягненню з відповідачів, виходячи з характеру та глибини її фізичних та душевних страждань, завданих тілесних ушкоджень та вимушених змін у житті, з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Твердження ОСОБА_3 щодо того, що позивач не зареєструвала свого собаку у встановленому порядку, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не спростовують факту завдання шкоди майну позивача. Дотримання позивачем правил щодо реєстрації тварин не входить до предмету доказування у даній справі.

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що форма вини відповідачів є необережною, а не умисною, крім того, завданню шкоди сприяла груба необережність позивача, яка не тримала свого собаку на повідку та не слідкувала за ним, є безпідставними, оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала; крім того, не доведено, що форма вини відповідачів є необережною.

При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 своєю грубою необережністю під час вигулу собаки сприяла виникненню або збільшенню завданої шкоди.

Отже, позивачу завдано моральної шкоди, яку обґрунтовано оцінено судом в розмірі 2000,00 грн., а також майнової шкоди, що складається з вартості її собаки, що загинув, у розмірі 13 085,00 грн., що еквівалентно 500,00 доларам США; витрат на ветеринарну клініку (огляд тварини та реанімація) у розмірі 1100,00 грн.; витрат на аналізи у Приватному підприємстві «Мілленіум» у розмірі 115,00 грн., а також на придбання ліків - 29,13 грн., а всього - 14 329,13 грн., розмір яких підтверджується належними та допустимими доказами і стороною відповідачів не спростовано.

Також, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Саутенком С.О. від 01 червня 2017 року (а. с. 23-25).

Крім того, позивачем надано акти здачі-приймання робіт:

№ 07 від 30 червня 2017 року, згідно якого надано консультацію щодо провадження у справі про порушення правил вигулу собак та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1 і загибель собаки, вартістю 1000,00 грн.;

№08 від 31 липня 2017 року, згідно якого надано супроводження та консультування по справі про адміністративне правопорушення №644/3301/17 в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова вартістю 1200,00 грн.;

№10 від 31 серпня 2017 року, згідно якого надано супроводження та консультування по справі про адміністративне правопорушення №644/4843/17 в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова вартістю 1200,00 грн., здійснено підготовку та написання заперечення на апеляційну скаргу на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року у цій справі вартістю 1500,00 грн.;

№12 від 31 жовтня 2017 року, згідно якого здійснено підготовку та написання позовної заяви про відшкодування моральної та матеріальної шкоди за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вартістю 2000,00 грн. (а. с. 26-29).

Однак, матеріали справи не містять жодних відповідних документів на підтвердження оплати позивачем послуг, наданих їй адвокатом, зокрема, квитанцій або платіжних доручень, тому витрати на їх надання не можуть бути стягнуті з відповідачів.

Крім того, частина наданих послуг (на суму 4900, 00 грн. з 6900,00 грн.) стосується надання правової допомоги у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а не даної цивільної справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено на 0,8%, розмір стягнутих та сплачених за апеляційну скаргу судових витрат не переглядався.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2019 року - змінити в частині розміру стягнутої солідарно майнової шкоди.

Розмір стягнутої солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди зменшити з 14 468, 20 грн. до 14 329, 13 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 10 травня 2019 року.