Справа № 570/4527/16-ц
Номер провадження 2/570/48/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1

представників сторін - адвоката ОСОБА_2; ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_6 (як правонаступника ОСОБА_7), ОСОБА_8 до Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_3, ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог в редакції позовної заяви від 03.11.2016 року позивачі зазначають, що відповідно до архівної довідки №73/06-27 від 10.03.2016, виданої Державним архівом Рівненської області, згідно з протоколом зборів уповноважених колгоспу „Україна с Великий Шпаків Рівненського району Рівненської області №2 від 04.04.1975, розмір присадибної ділянки ОСОБА_7 встановлено площею 0,25 га. У подальшому, відповідно до рішення Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області №89 від 25.12.1997 ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га в с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області, цільове призначення: для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку. На підставі вказаного рішення сільської ради 25.05.1998 ОСОБА_7 Малошпаківською сільською радою Рівненського району Рівненської області видано Державний акт на право приватної власності на землю, однак, на площу 0,20 га. Враховуючи те, що ОСОБА_7 фактично користується всією земельною ділянкою площею 0,25 га, однак, з вини сільської ради право на приватизацію земельної ділянки вищевказаної категорії ОСОБА_7 вже використала на площу пише 0,20 га, внучка ОСОБА_7 - ОСОБА_8 звернулася до Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області із заявою про надання земельної ділянки площею 0,25 га під забудову і для обслуговування будинку, надавши графічні матеріали, на яких було відображено земельну ділянку, яку вона бажає отримати у власність, включаючи частину земельної ділянки площею 0,05 га, якою реально користується її бабуся. 25.04.2016 р. Малошпаківською сільською радою Рівненського району Рівненської області листом за №123 було відмовлено в її клопотанні у звязку з відсутністю діючих генпланів населених пунктів Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області. У подальшому, ОСОБА_8 звернулася до Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області з заявою та відповідними документами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, однак, уже для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,05 га в с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області. Проте, згідно рішення Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області №88 від 22.07.2016 року ОСОБА_8 було відмовлено у наданні вказаного дозволу у звязку з тим, що земельна ділянка, зазначена на графічному матеріалі, знаходиться в користуванні іншого громадянина. Так, у відповідь на адвокатський запит Малошпаківська сільська рада Рівненського району Рівненської області проінформувала про те, що на земельну ділянку в с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області, на яку претендує ОСОБА_8, згідно земельно-кадастрової документації та погосподарських книг знаходиться житлова забудова, господарські будівлі і споруди, що перебувають у спільній власності ОСОБА_10 та ОСОБА_9 Рішенням сесії Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області №70 від 09.06.2016 вказаним особам на дану земельну ділянку було надано дозвіл на виготовлення технічної документації. Позивачі вважають, що обидва рішення Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області: №88 від 22.07.2016 та №70 від 09.06.2016 суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, вимогам ст. 55 Закону України „Про землеустрій. За наведеного просять суд постановити рішення, яким: визнати незаконними та скасувати наступні рішення Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області: №70 від 09.06.2016 „Про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) щодо надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_10 та ОСОБА_9 для індивідуального житлового будівництва, обслуговування господарських будівель та споруд площею 0,25 га; №88 від 22.07.2016 „Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_8О.

19.10.2017 року була подана заява про збільшення позовних вимог. Представник ОСОБА_11 зазначає, що після проведення експертизи був складений висновок, згідно якого поряд з західною межею земельної ділянки ОСОБА_7 будівлі відсутні. Згідно обмірів, фактична площа земельної ділянки на західній межі становить 0,0390 га, і саме цією земельною ділянкою впродовж 20 років відкрито та добросовісно користується ОСОБА_7 Таким чином, з урахуванням ст. ст. 335, 344 ЦК України вона набула право на зазначене майно за набувальною давністю. Вартість 1 метра квадратного землі становить 101,63 грн., а тому вартість 0,039 га складає 3963,57 грн. За наведеного ОСОБА_7 просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,039 га, за набувальною давністю.

Позивачі звернулися до суду з позовом 23.09.2016 року.

В подальшому була подана позовна заява в редакції від 03.11.2016 року, згідно якої відбулося слухання справи.

19.10.2017 року була подана заява про збільшення позовних вимог.

ОСОБА_7 та ОСОБА_10 померли, тому до справи були залучені правонаступники.

Правонаступник ОСОБА_7 ОСОБА_6, згідно поданої заяви, просить справу розглядати без її участі, позов підтримує.

Правонаступник ОСОБА_10 ОСОБА_3 на розгляд справи зявився.

По справі була призначена судова земельно-технічна експертиза.

В судовому засіданні представники позивачів позов підтримали, надали суду пояснення з приводу обставин, що описані вище.

Відповідач ОСОБА_3 та як представник ОСОБА_9 позов не визнав. Пояснив суду, що позивачі ніколи не користувалися частиною земельної ділянки, на яку претендують. Між господарствами наявний деревяний паркан, який виставлений по межі двох земельних ділянок. Як видно з фотознімків, цей паркан проходить біля будівель сусідів (позивачів), а тому ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_8 ніколи не користувалися земельною ділянкою площею 0,05 га (а згідно висновків експертизи площею 0,0390 га). Ця ділянка перебувала та перебуває у користуванні відповідачів. За наведеного просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області позов не визнав. Пояснив суду, що між двома земельними ділянками розташований паркан. Від точки «А» до точки «Д» (якщо звернутися до графічних зображень земельних ділянок) йде «кишенька», яка у висновку експерта позначена червоним кольором, і площа якої становить 0,039 га. Саме щодо цієї частини ділянки йде спір. Але позивачка ОСОБА_7 ніколи цією ділянкою не користувалася. Щодо того, що сільська рада прийняла рішення про передачу у власність 0,25 га землі, то такі рішення приймалися щодо кожного господарства. А фактичний розмір земельної ділянки визначався на місцевості, і він міг бути меншим за 0,25 га, як у випадку з земельною ділянкою позивачки. Тому у задоволенні позову просить відмовити.

В подальшому від представника відповідача надійшла заява (19.04.2019 року) про те, що вони визнають заявлений позов; просять справу розглядати без їх участі.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Спір між сторонами виник щодо землекористування земельною ділянкою площею 0,039 га.

Позивачка ОСОБА_12 обґрунтовувала позов тим, що рішенням Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 89 від 25.12.1997 року їй була надана земельна ділянка площею 0,25 га, а фактично розмір земельної ділянки складає 0,20 га.

Надалі зазначає, що вона більше 20 років відкрито та добросовісно користується земельною ділянкою площею 0,0390 га, яка розташована від точки «А» до точки «Д» (якщо звернутися до графічних зображень земельних ділянок позивачів та відповідачів) і у висновку експерта позначена червоним кольором, а тому набула права власності на цю земельну ділянка з урахуванням ст.ст. 335, 344 ЦК України за набувальною давністю.

Оскільки ОСОБА_7 померла 01.08.2018 року, її правонаступник ОСОБА_6 претендує на зазначену земельну ділянку.

Позивачка ОСОБА_8 також претендує на зазначену земельну ділянку. Вона зверталася до Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області з заявою про надання їй земельної ділянки, в тому числі й спірної.

Згідно рішення Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області №88 від 22.07.2016 року ОСОБА_8 було відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації у звязку з тим, що земельна ділянка, зазначена на графічному матеріалі, знаходиться в користуванні іншого громадянина.

Через це позивачі просять суд скасувати рішення Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області:

- №70 від 09.06.2016 „Про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) щодо надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_10 та ОСОБА_9 для індивідуального житлового будівництва, обслуговування господарських будівель та споруд площею 0,25 га;

- №88 від 22.07.2016 „Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_8О.,

оскільки такі рішення порушують їх права.

Проте в судовому засіданні не було встановлено, що прийняті рішення порушують права позивачів; як і не було встановлено підстав для задоволення позову про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Так, за положеннями ст. 344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном, і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Таким законом є Земельний кодекс України (ст. 119 ЗК), який встановлює строк володіння земельною ділянкою для набуття права власності на неї на підставі набувальної давності 15 років. Норма ЗК України є спеціальною до даних правовідносин.

Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов'язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю.

Володіння також має бути безперервним.

Ні позивачка ОСОБА_7, ні її правонаступник не довели суду, що перша користувалася земельною ділянкою площею 0,0390 га, яка розташована від точки «А» до точки «Д» (якщо звернутися до графічних зображень земельних ділянок позивачів та відповідачів) і у висновку експерта від 31.05.2017 року (а.с. 87-95) позначена червоним кольором, протягом останніх двадцяти років.

Представник Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області надав суду пояснення про те, що позивачка ОСОБА_7 ніколи цією ділянкою не користувалася.

Такі ж пояснення надав відповідач ОСОБА_3, і як представник відповідачки ОСОБА_9

Окрім того, щодо цієї земельної ділянки наявний спір, що виключає застосування положень ЦК України, що регулюють визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Так, позивачка ОСОБА_13 також претендує на зазначену земельну ділянку.

За наведеного у задоволенні позову в цій частині слід відмовити через його безпідставність та недоведеність.

Щодо заявленого позову ОСОБА_8

Позивачка вважає, що їй протиправно було відмовлено у передачі земельної ділянки площею 0,25 га, у яку також входила земельна ділянка 0,039 га; та у наданні їй земельної ділянки площею 0,05 га (фактично площею 0,039 га).

Проте, рішення органу місцевого самоврядування базувалося на положеннях ЗК України.

Згідно частини 6 статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно частини 7 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно рішення Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області №88 від 22.07.2016 року ОСОБА_8 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у звязку з тим, що земельна ділянка, зазначена на графічному матеріалі (площею 0,05 га) перебуває в користуванні іншого громадянина.

Зазначена земельна ділянка відноситься до господарства відповідачів ОСОБА_3, а тому не могла бути передана позивачці.

У даному випадку позивачка не може претендувати на цю ділянку ще й тому що, як зазначає ОСОБА_12, цією ділянкою користується саме вона.

Отже, сільська рада не може прийняти рішення про передачу ОСОБА_13 земельної ділянки, яка перебуває у користуванні інших осіб.

Надалі позивачі зазначають, що прийняті рішення №70 від 09.06.2016 року та №88 від 22.07.2016 року порушують їх права, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства.

Так, ОСОБА_14 (від якої перейшла земельна ділянка до відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_9В.) було виділено лише 0,07 га землі.

Проте цей аргумент не може бути покладений в основу задоволення заявленого позову.

Рішенням Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області №70 від 09.06.2016 „Про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) щодо надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_10 та ОСОБА_9 для індивідуального житлового будівництва, обслуговування господарських будівель та споруд площею 0,25 га.

Фактично розмір цієї ділянки складає 0,1736 га.

Позивачці ОСОБА_7 також було передано у власність 0,25 га, але фактично розмір її земельної ділянки складає 0,207 га.

При виготовленні технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки ОСОБА_7 були погоджені межі сусідніх землекористувачів, і з часу видачі Державного акта на право власності на землю 25 травня 1998 року ці межі не змінювалися.

За наведеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 як до часу отримання Державного акта на право власності на землю, так і після нього користувалася земельною ділянкою площею 0,20 га, і вона не користувалася частиною земельної ділянки площею 0,039 га, яку вважає складовою належної їй земельної ділянки.

А спірна ділянка площею 0,039 га перебувала і перебуває у користуванні відповідачів ОСОБА_10, та входить до їх господарства.

Додатково до наведеного.

Якщо проаналізувати рішення Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 25.12.21997 року, то ОСОБА_7 було передано:

- для ведення особистого підсобного господарства 0,60 га,

- для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га,

та залишено у постійному користуванні за межами населеного пункту 0,15 га.

Згідно Державного акта на право приватної власності на землю від 25.05.1998 року, ОСОБА_7 належить:

-земельна ділянка площею 0,207 га для будівництва та обслуговування житлового будинку;

-земельна ділянка площею 0,648 га ведення особистого підсобного господарства;

-земельна ділянка площею 0,146 га за межами населеного пункту.

Таким чином, розмір перших двох земельних ділянок (за рішенням сільської ради) складає 0,85 га, а згідно Державного акта на право власності на землю цей розмір становить 0,855 га.

Отже, кількісно площа земельних ділянок позивачки ОСОБА_7 не зменшилася.

Тому слушними є пояснення представника Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області про те, що сільська рада приймала рішення про передачу у власність певної кількості землі кожному господарству, а фактичний розмір земельної ділянки визначався на місцевості, і він міг бути меншим, ніж було зазначено у рішенні сільської ради, або міг бути таким, як про це зазначалося у рішеннях.

Оскільки при розгляді справи не було встановлено, що відповідач Малошпаківська сільська рада Рівненського району Рівненської області при прийнятті оспорюваних рішень діяла з порушенням законодавства, то у задоволенні заявленого позову в цій частині також слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивачів.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_6 (як правонаступника ОСОБА_7), ОСОБА_8до Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_3, ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, визнання права власності - задоволити частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка АДРЕСА_1)

Позивачка: ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканка АДРЕСА_1)

Відповідач: ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканець АДРЕСА_2)

Відповідачка: ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканка АДРЕСА_3)

Відповідач: Малошпаківська сільська рада Рівненського району Рівненської області (вул. Шевченка, 5а, с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області)

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 27.04.2019 р.