Ухвала

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 309/3276/17

провадження № 61-9967ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсними, витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до

ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 24 жовтня 2014 року між ним і відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу садового будинку, який розташований за адресою урочище « АДРЕСА_1 . Позивач свої зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу щодо оплати вартості будинку у розмірі 1 303 537,68 грн виконав та сплатив 1 382 008,90 грн (з урахуванням курсової різниці), проте відповідач ухиляється від укладення основного договору купівлі-продажу, що унеможливлює використання позивачем будинку, який є предметом договору купівлі-продажу.

Оскільки порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути завдаток у повному обсязі та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. Посилаючись на наведене, просив стягнути з відповідача 2 764 017,80 грн.

На забезпечення позову ОСОБА_1 подав заяву, у якій просив накласти арешт на майно ОСОБА_2 , а саме: садовий будинок загальною площею 86,4 кв.м, житловою площею 23.5 кв.м; земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також на інше належне йому нерухоме майно, та заборонити його відчуження. Крім того, просив накласти арешт на грошові кошти відповідача, які знаходяться на розрахункових рахунках у будь-яких банківських і фінансових установах, - в межах заявлених позовних вимог.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначав, що ОСОБА_2 ухиляється від укладання основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, а тому може відчужити належне йому майно, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, у зв`язку із чим існує обґрунтована підстава для вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Хустського районного суду від 14 лютого 2018 року заяву

ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на належне ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: на садовий будинок загальною площею 86,4 кв.м, житловою площею 23.5 кв.м; земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , які розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , а також на інше належне йому нерухоме майно, заборонивши його відчуження, а також накладено арешт на його грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках у будь-яких банківських і фінансових установах, - у межах заявлених позовних вимог 2 764 017,80 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вжиття заходів забезпечення позову у спосіб накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно та грошові кошти є необхідним, оскільки їх невжиття утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 25 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Хустського районного суду від 14 лютого 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову є законним та обґрунтованим. Застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову в повній мірі відповідає характеру спірних правовідносин та нормам процесуального закону.

Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Закарпатської області від 25 червня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду Закарпатської області від

25 червня 2018 року, та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою доводи апеляційної скарги щодо недотримання судом першої інстанції принципу співмірності застосованих судом заходів забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, не надав належної оцінки наданому представником відповідача звіту про оцінку садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та не вирішив питання про його долучення до матеріалів справи.

Під час повторного перегляду справи, постановою Закарпатського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 14 лютого

2018 року змінено, виключивши з резолютивної частини ухвали вказівку про накладення арешту на інше належне ОСОБА_2 нерухоме майно, заборону його відчуження, та накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2

В іншій частині увалу Хустського районного суду від 14 лютого 2018 року залишено без змін.

12 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року в частині зміни ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 14 лютого

2018 року та залишити дану ухвалу суду першої інстанції без змін, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції взято до уваги голослівні доводи відповідача та докази, подані з порушенням норм закону, а звіт про оцінку не був поданий відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції з клопотанням про його приєднання та обґрунтуванням причин його неподання раніше та не був надісланий іншим учасникам справи. Суд апеляційної інстанції не дав оцінку та не навів

мотивів відхилення доводів ОСОБА_1 , викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком;або правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частинами першою-другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною третьою статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При оцінці зазначеної співмірності, слід враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При повторному перегляді даної справи, суд апеляційної інстанції виходив з того,що між сторонами у даній справі виник спір щодо грошових коштів у розмірі 2 764 017,80 грн. З метою забезпечення позову позивач просив накласти арешт на належне відповідачу нерухоме майно, а саме: на садовий будинок, земельну ділянку, які розташовані за адресою: урочище «Вагов»

, с. Шаян, Хустського району, Закарпатської області , та на інше належне йому нерухоме майно, заборонивши його відчуження, накласти арешт на належні відповідачу грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках у будь-яких банківських і фінансових установах, у межах заявлених позовних вимог на суму 2 764 017,80 грн.

Представником відповідача в судовому засіданні 18 квітня 2019 року було надано апеляційному суду звіт про оцінку садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого станом на 22 травня 2018 року вартість оцінюваного об`єкту (без урахування ПДВ) становить

2 801 250,00 грн.

Оскільки вартість цього об`єкту становить 2 801 250,00 грн, що перевищує розмір заявлених позивачем вимог, вартість інших об`єктів нерухомості, які належать відповідачу - не відома, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що забезпеченням позову, співмірним заявленим позивачем вимогам, є накладення арешту на садовий будинок без номера в АДРЕСА_1 загальною площею 86,4 кв. м, житловою площею 23,5 кв. м., і земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_1 .

Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з висновком Верховного Суду, за яким було скасовано попереднє судове рішення апеляційної інстанції, та дійшов обґрунтованого висновку про зміну ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 14 лютого

2018 року, виключивши з резолютивної частини ухвали вказівку про накладення арешту на інше належне ОСОБА_2 нерухоме майно, заборону його відчуження, та накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 .

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. При цьому судом апеляційної інстанції враховано висновок Верховного Суду щодо питання правильного застосування норми права.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсними, витребування майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська