Справа № 462/5009/17
У Х В А Л А

24 вересня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі головуючої судді Румілової Н.М., при секретарі Шиманській Я.І., за участю представника заявника ОСОБА_1 , представника третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 , розглянувши заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львів про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Українському національному комітеті міжнародної торгової палати від 6.09.2009 року, учасники третейського розгляду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання договору дійсним та визнання права власності ,

В С Т А Н О В И В:

Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львів 25.10.2017 року звернувся до суду з заявою, якою просить постановити ухвалу про повне скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Українському національному комітеті міжнародної торгової палати від 6.09.2009 року у справі №10-105/09 з підстав, передбачених п.5 ч.2 ст.389-5 ЦПК України, поновивши строк про оскарження рішення. Заява мотивована тим, що третейський суд вирішив питання про права і обов`язки КЕВ м.Львова , який не брав участь у справі, але цим рішенням вирішено питання стосовно військового майна, яке належить до державної власності в особі Міністерства оборони України та перебуває на балансі відділу, про існування такого рішення КЕВ м.Львова дізнався лише 19.10.2017 р. Також в заяві зазначено, що на підставі оспорюваного рішення 17.12.2010 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено відомості про належність на праві приватної власності ОСОБА_4 спірних нежитлових приміщень за вищевказаною адресою. В подальшому, 14.06.2012 між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_6 укладено договір купівлі продажу нежитлових приміщень площею 109,1 кв.м., що становили 21/100 частини, належних продавцю приміщень за адресою АДРЕСА_1 . 17.12.2014 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу нежитлових приміщень півпідвалу площею 380,1 кв.м. та підвалу площею 128,8 кв.м., що становили 79/100 частини, належних продавцю приміщень за адресою АДРЕСА_1 . 02.04.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір про поділ нерухомого майна в натурі та припинення спільної часткової власності, за положеннями якого сторонами визнано право приватної власності на нерухоме майно, набуте згідно попередніх договорів, укладених із ОСОБА_4 , припинено право спільної часткової власності та досягнуто згоди на подальше самостійне користування і розпорядження майном сторонами кожною окремо.

В судовому засіданні представник Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львів Бенцарук Р.А. підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити, уточнив, що не може надати правовстановлюючі документи на нерухоме майно у зв`язку з їх відсутністю.

Представник третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_7 .В ОСОБА_8 проти заявлених вимог заперечила, зазначила, що заявник пропустив строк звернення до суду з заявленими вимогами, оскільки не міг не замітити візуально відсутність в будинку будинкоуправління №4, яке знаходилось там до 2003 року та було ліквідовано. Крім того послалась на відсутність правовстановлюючих документів у заявника, які б підтверджували його право власності на спірні об`єкти нерухомості, а відтак заявник не має права ставити питання про порушення його права власності.

Суд , вислухавши пояснення сторін, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного.

З рішення Постійно діючого Третейського суду від 6.09.2009 року вбачається, що судом визнано дійсним укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу приміщення від 14 квітня 2003року та визнано право власності за ОСОБА_4 на об`єкт нерухомості - нежитлові приміщення півпідвалу площею 380,1 м.кв., а саме: під номером 27 площею 24,5 м.кв., під номером 28 площею 9,7 м.кв., під номером 29 площею 85,5 м.кв., під номером 30 площею 5,1 м.кв., під номером 31 площею 32,5 м.кв., під номером 32 площею 22,0 м.кв., під номером 33 площею 20,3 м.кв., під номером 34 площею 2,0 м.кв., під номером 35 площею 12,7 м.кв., під номером 36 площею 1,5 м.кв., під номером 37 площею 1,4 м.кв., під номером 38 площею 27,4 м.кв., під номером 39 площею 29,0 м.кв., під номером 40 площею 26,1 м.кв., під номером 41 площею 10,2. м.кв., під номером 42 площею 3,4 м.кв., під номером 43 площею 3,3 м.кв., під номером 44 площею 10,0 м.кв., під номером 45 площею 16,6 м.кв., під номером 46 площею 21,1 м.кв., під номером 47 площею 15,8 м.кв., та нежитлові приміщення підвалу площею 128,8 м.кв., а саме: під номером IV площею 15,8 м.кв. та під номером V площею 113,0 м.кв., всього загальною площею 508,9 м.кв., які розміщені в нежитловій будівлі літера «А-2» по АДРЕСА_2 .

Згідно до вимог ст.458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Звертаючись до суду, як на підставу скасування рішення, заявник КЕВ послався на порушення його прав та обов`язків під час розгляду заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В своїй заяві заявник, як на підставу своїх вимог, послався тільки на наказ начальника КЕВ від 7.06.2010 року про передачу будівлі по АДРЕСА_2 , акт прийняття-передачі, складеного 7.06.2010р. нежитлового приміщення за зазначеною адресою, інвентарну картку № НОМЕР_1 з визначеною датою приймання передачі 16.10.2010 року.

Посилаючись в своїй заяві на безпідставність ОСОБА_4 набуття права власності за оспорюваним рішенням на нежитлові приміщення, які розміщені у нежитловій будівлі літера «а-2» по АДРЕСА_2 , заявник зазначив, що останні є власністю КЕВ м.Львова та перебувають на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова.

Однак згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 108216799 право власності за ОСОБА_9 зареєстровано в 2017 р. приватним нотаріусом Львівського МНО Лаврик Т.Я. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 01 право власності за ОСОБА_6 зареєстровано в 2015 р. державним реєстратором Львівського МУЮ Гук О.Б.,які залучені до справи як треті особи.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Натомість, вважаючи себе власником порушеного права, користуючись певним способом захисту свого права, заявник не надав суду підтвердження наявності в нього такого права.

На обґрунтування факту порушення права власності заявник до заяви долучив дані про облік інших приміщень, ніж ті, що визначені предметом спору за згаданим вище рішенням Постійно Діючого Третейського суду від 06.09.2009 року.

На вимогу суду заявником не було надано облікових документів щодо спірного нерухомого майна.

Відповідно до Довідки КЕВ м.Львова від 17.09.2019 року вбачається, що в КЕВ відсутні облікові документи спірної нерухомості, а саме напівпідвальних та підвальних нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_2 .

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак судом не встановлено факту порушення особистих прав заявника, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний ним спосіб, оскільки доказів наявності прав власності суду заявником не надано.

Суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити і залишити рішення третейського суду без змін.

Керуючись ст. 457, 458 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львів у задоволенні заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Українському національному комітеті міжнародної торгової палати від 6.09.2009 року у справі №10/105/09, учасники третейського розгляду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання договору дійсним та визнання права власності та залишити рішення Постійно діючого Третейського суду при Українському національному комітеті міжнародної торгової палати від 6.09.2009 року у справі №10/105/09 без змін.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Н.М.Румілова