ЄУН № 336/4112/18
пр. № 2/336/251/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

26 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , вказавши, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстрована проживаючою, але фактично не мешкає відповідач ОСОБА_2 Оскільки відповідач більше року в квартирі не мешкає без поважних причин, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.09.2018 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.01.2019 року підготовче провадження було закрите та справу призначено до розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснивши, що ОСОБА_2 є її племінницею та зареєстрована проживаючою у належній позивачеві квартирі, але фактично не мешкає з 2014 року та, як відомо позивачеві, мешкає у Франції. Просила позов задовольнити та визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлявся судовою повісткою, направленою за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України.

Відповідач не направила до суду відзиву на позовну заяву, а також не заявила будь-яких клопотань, не надала доказів.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

В ході розгляду справи позивачем заявлено клопотання про допит свідків, яке задоволено судом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка мешкає в квартирі АДРЕСА_2 , пояснила, що перебуває у дружніх стосунках з позивачем та часто перебуває у неї в гостях, однак відповідача ОСОБА_2 давно в квартирі не бачила, та де мешкає остання їй не відомо. Також вказала, що в квартирі разом з ОСОБА_1 мешкають її донька з чоловіком та їх спільна дитина.

Свідок ОСОБА_4 вказала, що мешкає в квартирі АДРЕСА_2 та є сусідкою позивача, часто відвідує ОСОБА_1 Відповідача вона не бачила приблизно 10 років.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 30.08.1996 року, виданого Шевченківською районною адміністрацією (а.с. 7).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-1327 від 31.08.1998 року, виданого державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 отримала у спадок 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 50, 51).

За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 14.09.2018 року відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 24.04.2012 року по теперішній час (а.с. 16).

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України.

Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_2 більш ніж рік не мешкає у квартирі, що створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені наданими доказами та показами свідків, тож вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 гривень (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаємо наступні відомості:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про індивідуальний ідентифікаційний номер відсутні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк