Справа № 317/4106/18
Провадження № 2/317/353/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Яркіної С.В.,

при секретарі судового засідання Ігнатченко Ю.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року до суду надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, який 04.03.2019 був уточнений.

В позові зазначив, що 14.10.2006 між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DNН4ТР33520135, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2473,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.10.2008.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі, встановленому договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на дату смерті ОСОБА_3 , його заборгованість перед банком за кредитним договором становила 8225,93 грн., та складалась з наступного:

2473,80 грн. - заборгованість за кредитом;

3585,07 грн. - заборгованість за відсотками;

2167,06 грн. - заборгованість з пені.

Відповідно до ст.ст. 608, 1218 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємців переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

У даному випадку обов`язки померлої особи ОСОБА_3 переходять до його спадкоємців - відповідачів по справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями їх паспортів та в розумінні вимог ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України є його спадкоємцями.

Відповідно ст. 1281 ЦК України, банк, як кредитор спадкодавця 25.05.2017 звернувся до Запорізької районної державної нотаріальної контори з претензією про включення кредиторських вимог в спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлого про наявність заборгованості останнього перед банком.

Позивач просить стягнути з відповідачів, як спадкоємців померлого ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 8225,93 грн., а також понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Представник позивача до суду не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Надав до суду відповідь на відзив (пояснення на заперечення), у якому наполягав на обґрунтованості уточнених позовних вимог та безпідставності застосування строків позовної давності. Просив задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Наголосив на тому, що відповідачі є спадкоємцями померлого позичальника, оскільки прийняли спадщину фактично, як такі, що постійно спільно проживали зі спадкодавцем на момент його смерті.

Відповідачі до суду не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Надали до суду відзив на позовну заяву та на уточнену позовну заяву, а також заперечення на відповідь на відзив, де зазначили, що вимоги банку є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що вони не є спадкоємцями померлого ОСОБА_3 , оскільки спадщину після померлого сина не приймали та заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали. На спростування твердження позивача про прийняття ними спадщини після померлого сина фактично зазначили, що хоча й були зареєстровані з ним за однією адресою, однак тривалий час ОСОБА_3 постійно проживав на території Російської Федерації і на момент смерті перебував у м. Москва, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 Крім того, вказали, що позивачем не надано належного розрахунку та жодного іншого доказу щодо обґрунтування розміру заборгованості ОСОБА_3 перед банком.

Також надали до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій просили застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. У заяві зазначили про те, що позивач звернувся до суду з пропущенням строків позовної давності, оскільки банком пред`явлено вимогу до спадкоємців померлого ОСОБА_3 із пропуском строків, визначених ст. 1281 ЦК України. Так, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а претензія кредитора до спадкоємців померлого надійшла до Державної нотаріальної контори 09.06.2017, тобто через 8 років після смерті ОСОБА_3 і через 9 років після настання права вимоги за кредитним договором, що підтверджується відповіддю на претензію Запорізької районної державної нотаріальної контори від 09.06.2017 № 592/02-14.

З`ясувавши всі обставини у справі та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлені наступні обставини.

14.10.2006 між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DNН4ТР33520135, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2473,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.10.2008. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі, встановленому договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видано Тверським відділом РАЦС Управління РАЦС Москви, акт про смерть № 3973 від 07 липня 2009 року (а.с. 16). Відповідно до вказаного свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Москва, Російської Федерації.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на дату смерті ОСОБА_3 , його заборгованість перед банком за кредитним договором становила 8225,93 грн., та складалась з наступного: 2473,80 грн. - заборгованість за кредитом; 3585,07 грн. - заборгованість за відсотками; 2167,06 грн. - заборгованість з пені, що підтверджується Розрахунком заборгованості за договором № DNН4ТР33520135 від 14.10.2006 (а.с. 71-72).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців і таким чином відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз`яснено у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

За змістом ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Абзацом 2 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Позивач, як кредитор спадкодавця 25.05.2017 звернувся до Запорізької районної державної нотаріальної контори з претензією про включення кредиторських вимог в спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлого про наявність заборгованості останнього перед банком (а.с. 19).

Згідно з відповіддю Запорізької районної державної нотаріальної контори від 09.06.2017 № 592/02-14 на претензію ПАТ КБ «ПриватБанк», ніхто зі спадкодавців на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори не звертався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 20).

З копій паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 14, 15) вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою місця реєстрації позичальника ОСОБА_3 на час його смерті, а саме: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Беручи до уваги те, що заяв про відмову від спадщини після померлого ОСОБА_3 відповідачі до нотаріальної контори не подавали та при цьому постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вказане свідчить про прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спадщини, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не свідчить про неприйняття особою спадщини.

В силу вимог ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги те, що позивачем доведено факт прийняття відповідачами по справі спадщини, після померлого ОСОБА_3 , суд вбачає підстави для задоволення позову.

Щодо заяви відповідачів про застосування до вимог позивача позовної давності як на підставу для відмови у позові, необхідно зазначити наступне.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовною давністю, відповідно до ст. 256 ЦК України, є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Термін виконання померлим ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором становив до 14 жовтня 2008 року, жодного платежу позичальник не здійснив, таким чином право позивача на повернення всієї суми кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені та штрафів за кредитним договором № DNН4ТР33520135 від 14.10.2006 виникло 14 жовтня 2008 року, тобто в цей строк позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Позивач, звертаючись із вказаним позовом не навів належних та допустимих доказів того, що він звертався з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNН4ТР33520135 від 14.10.2006 до позичальника за цим договором - ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З наданих позивачем документів вбачається, що банком пред`явлено вимогу до спадкоємців померлого ОСОБА_3 із пропуском строків, визначених ст. 1281 ЦК України, оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а претензія кредитора до його спадкоємців надійшла до нотаріуса лише 09.06.2017.

Позовну заяву до суду подано 12 грудня 2018 року, тобто поза межами загального трирічного строку позовної давності та позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що банк, як кредитор спадкодавця, не знав і не міг знати раніше про смерть позичальника та про прийняття спадщини відповідачами. Відтак, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Таким чином, з огляду на положення ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України, саме обставини, якими обґрунтовуються заявлені у справі вимоги чи заперечення та з приводу яких у сторін виникає спір, підлягають з`ясуванню (доведенню) в процесі розгляду справи по суті, та мають бути встановлені під час ухвалення судового рішення на підставі оцінки наявних у справі доказів.

При цьому, обов`язок доведення вказаних вище обставин покладається саме на сторони справи - позивача та відповідача; щодо суду, то він позбавлений процесуального права збирати докази, які стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Так, суд визначає обґрунтованість заяви відповідачів про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Таким чином, суд приходить до висновку про сплив строку позовної давності щодо вимог про стягнення боргу кредитором спадкодавця та про відмову у задоволенні у позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з вказаних підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не відшкодуються.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 256-258, 267, 526-527, 530, 608,1054, 1216, 1218-1220, 1231, 168-1269, 1281-1282, 1296-1297 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 60, 76-77, 79-81, 141, 247, 258, 264-265, 274, 352-356 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Яркіна