ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 636/5001/18

Провадження № 22-ц/818/3632/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора Шаровкіна Володимира ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора Шаровкіна ОСОБА_3 про розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування його реєстрації за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 26 квітня 2019 року в складі судді Оболєнської С.А.,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора Шаровкіна ОСОБА_3 про розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування його реєстрації.

Позов мотивовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :01:000:0198, площею 3,68 гектарів, розташована на території Чкаловської селищної об`єднаної територіальної громади в селі Коробочкине Чугуївського району Харківської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вищевказану земельну ділянку позивач передав в оренду на 10 років СТОВ «Маяк», з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі. Згодом позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати, однак відповідачем у цьому йому було відмовлено.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначив, що відповідач на території земельних ділянок, що передані йому в оренду у 2017 та у 2018 роках вирощував соняшник, чим порушував допустимі норми періодичності вирощування культури на одному і тому самому полі. Згідно даних Агрохімічного паспорта № НОМЕР_1 , виготовленого на замовлення позивача Харківською філією ДУ «Держгрунтохорона» в жовтні 2018 року, встановлено погіршення показників родючості ґрунту належної позивачу земельної ділянки у порівнянні з 2011 роком. Саме з вини орендатора, через некомпенсовані втрати гумусу відбулося істотне погіршення агрохімічного стану та стану родючості ґрунту, що є порушенням істотних умов договору оренди земельної ділянки, а тому такий договір, з метою захисту його прав, як власника підлягає розірванню достроково.

У відзиві на позов, представник відповідача зазначав, що з позовними вимогами ОСОБА_1 не погоджується, оскільки вважає, що жодних підстав для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки в судовому порядку не має, і позивачем не доведено наявність існування таких підстав шляхом надання суду належних та достатніх доказів. Представник відповідача категорично не погоджується з тим, що саме з вини орендаря відбулося погіршення агрохімічного стану та стану родючості ґрунту на земельній ділянці позивача.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначав, що в 2011 році на замовлення СТОВ «Маяк» Харківським обласним державним проектно-технологічним центром охорони родючості ґрунтів і якості продукції «Облдержродючість» були виготовлені «Агрохімічні паспорти полів та земельних ділянок СТОВ «Маяк» Чугуївського району Харківської області», до складу якого увійшов також і «Агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки ... Населений пункт с. Коробочкино, Землекористувач СТОВ «Маяк», Рілля, 23 Контур, Площа 191,3494 га...», який містить в собі середньозважені величини показників стану ґрунту за 2011 роком обстеження по полю площею 191,3494 га, тобто по 23 Контуру.

На вказаному полі, тобто в межах 23 Контуру площею 191,3494 га, в 2011 році знаходились індивідуально визначені земельні ділянки у кількості 52 штук з присвоєними кадастровими номерами, що перебували у власності громадян та були передані в оренду відповідачу, в тому числі знаходилась і земельна ділянка кадастровий № :01:000:0198 площею 3,68 га, власником якої є позивач. Ані в 2011 році, ані в будь які інші роки до 2018 року обстеження земельної ділянки кадастровий № :01:000:0198 площею 3,68 га, власником якої є позивач, не проводилося, показники стану ґрунту вказаної земельної ділянки не встановлювалися, агрохімічний паспорт на вказану ділянку не складався.

Представник відповідача вважає, що показники родючості ґрунтів за ґрунтовим 23 Контуром загальною площею 191,3494 га не є показниками родючості ґрунту земельної ділянки кадастровий № :01:000:0198 площею 3,68 га, яка розташована в межах вищезазначеного контуру. Унаслідок того, що в межах цього контуру знаходяться інші індивідуальні земельні ділянки з вищою або нижчою родючістю, ніж вказана земельна ділянка площею 3,68 га, показники родючості ґрунтового контуру кількісно не відображують стану родючості вказаної земельної ділянки площею 3,68 га. Зазначені обставини підтверджуються листом Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О. ОСОБА_4 . Соколовського» Національної академії аграрних наук України від 21.12.2018 № 1-04/1125 «Щодо питань оцінки зниження родючості ґрунтів».

На думку представника відповідача, показники стану ґрунту земельної ділянки кадастровий № :01:000:0198 площею 3,68 га (що складає 1,9 % від загальної площі 23 Контуру), які встановлюють родючість ґрунту, могли у 2011 році істотно відрізнятися від середньозважених показників стану ґрунту 23 Контуру площею 191,3494 га, на якому розташована вказана земельна ділянка. Унаслідок просторової неоднорідності ґрунтів, ймовірність істотної різниці між значеннями показників родючості на земельній ділянці площею 3,68 га та контуром площею 191,3494 га є високою. Зазначені обставини підтверджуються листом Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О. ОСОБА_4 . Соколовського» Національної академії аграрних наук України від 21.12.2018 № 1-04/1125 «Щодо питань оцінки зниження родючості ґрунтів». Варіювання значень показників родючості ґрунту в межах одного контуру може бути дуже великим. Щоб зменшити вплив цього варіювання на оцінку стану родючості кожної індивідуальної земельної ділянки (паю), чинною «Методикою проведення агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення» (Київ, 2013 р.) передбачено визначення показників родючості по елементарним ділянкам площею не більше 15 га, межі яких повинні співпадати з межами одного або декількох паїв.

Крім цього, представник відповідача посилався на те, що раніше до 2018 року обстеження земельної ділянки кадастровий № :01:000:0198 площею 3,6800 га не проводилося та агрохімічний паспорт на вказану ділянку не складався, на підставі середньозважених величин за 2018 роком обстеження показників стану ґрунту земельної ділянки кадастровий № :01:000:0198 площею 3,6800 га, які містяться в агрохімічному паспорті № 120938, виготовленому на замовлення ОСОБА_1 Харківською філією ДУ «Держгрунтоохорона», неможливо зробити висновки про погіршення стану агрохімічних показників та родючості ґрунту на вказаній земельній ділянці кадастровий № :01:000:0198 площею 3,6800 га порівняно з попередніми роками. Порівняння значень показників родючості на земельній ділянці кадастровий № :01:000:0198 площею 3,68 га за 2018 роком обстеження із значенням цих показників для поля площею 191,3494 га (23 Контур) за 2011 роком обстеження методично некоректно. У зв`язку з цим, робити будь-які висновки про зміни стану ґрунтів або їх родючості на підставі такого порівняння абсолютно неможливо.

Також, представник відповідача посилався на те, що договір оренди не регламентує порядок сівозмін й агротехніки. Згідно із Законом № 1443-УІ від 04.06.2009 р. Закон України «Про охорону земель» було доповнено статтею 33-1, згідно з якою нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах встановлюються для досягнення високих і стабільних урожаїв та запобігання виснаженню і втраті родючості ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми (ч. 1 ст. 33-1 ЗУ «Про охорону земель»); Нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах визначають структуру посівних площ для різних природно-сільськогосподарських регіонів та перелік установлених культур для вирощування у цих регіонах (ч. 2 ст. 33-1 ЗУ «Про охорону земель»).

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12 лютого 2015 № 191-УІІІ нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Тому, на думку представника відповідача, починаючи з 12 лютого 2015 року структуру посівних площ, співвідношення культур у сівозмінах сільгоспвиробники мають право встановлювати самостійно і «Нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах», затверджені постановою Кабінети Міністрів України № 164 для них не є обов`язковими.

Стаття 32 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає дострокове розірвання договору за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. 24 та ст. 25 цього закону та умовами Договору, не містять такої підстави для розірвання Договору як порушення порядку сівозмін.

Відповідач здійснює сівозміни і ніяких обов`язкових правових норм щодо сівозмін не порушує.

У відповіді на відзив позивач висловив свою незгоду з доводами відповідача та зазначав, що є власником земельної ділянки і у відповідності до ст.373 ЦК України має право використовувати її на свій розсуд до її цільового призначення, тобто вимагати від орендаря виконання положень ст.162 Земельного кодексу України, щодо охорони землі та захищати своє право на земельну ділянку у способи передбачені ст.152 ЗК України. Позивач, як власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, в тому числі і шляхом розірвання угоди. Крім цього, позивач посилався на постанову Кабінету Міністрів України №413 від 7 червня 2017 року «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», якою затверджено Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Мета Стратегії - впровадження засад стратегічного менеджменту в систему управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності; забезпечення оптимального використання земель, зокрема з урахуванням регіональних програм і планів розвитку територій, генеральних планів населених пунктів, підвищення рівня прозорості та публічності під час формування та реалізації державної земельної політики, підвищення рівня обізнаності населення, землевласників і землекористувачів щодо проблем деградації земель та сталого землекористування, запобігання деградаційним процесам ґрунтового покриву, підвищення рівня родючості ґрунтів, проведення рекультивації порушених земель.

Позивач вказує, що в порядку виконання Стратегії Уряду була створена Державна установа «Інститут охорони ґрунтів України» - ДУ «Держгрунтохорона», яка має структурні підрозділи в кожній області країни. Саме на цю державну установу Уряд поклав обов`язки: розроблення пропозицій та здійснення єдиної науково-технічної політики у сфері охорони ґрунтів та їх родючості, раціонального використання та екологічної безпеки земель сільськогосподарського призначення, об`єктів довкілля, забезпечення якості продукції, сировини, агрохімікатів; науково-методичне та організаційне забезпечення державного моніторингу ґрунтів і агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення (далі - агрохімічна паспортизація), заходів щодо збереження, відтворення, охорони родючості ґрунтів, а також визначення якості та безпечності продукції, сировини, агрохімікатів; здійснення моніторингу ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення з метою збору, аналізу і опрацювання інформації про якісний стан ґрунтів та їх ерозійну безпеку, забруднення ґрунтів важкими металами, радіонуклідами, залишковими кількостями пестицидів та агрохімікатів, іншими токсичними речовинами техногенного та природного походження; проведення агрохімічної паспортизації для визначення показників родючості ґрунтів та рівня їх забруднення токсичними речовинами, а також спостереження за змінами цих показників внаслідок господарської діяльності; виготовлення та видача агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки з висновком про родючість та екологічний стан ґрунтів і рекомендацій щодо проведення заходів, спрямованих на підвищення родючості ґрунтів і запобігання негативного впливу, в тому числі антропогенного; проведення комплексних та спеціальних спостережень на стаціонарних контрольних ділянках за станом ґрунтів та рослинницької продукції з метою вивчення процесів трансформації та міграції біогенних і хімічних речовин у ґрунтах, а також розроблення прогностичних моделей тощо.

За позицією позивача саме на ДУ «Держгрунтохорона» і більш не на які органи чи заклади, покладені повноваження: по проведенню агрохімічної паспортизації для визначення показників родючості ґрунтів та рівня їх забруднення токсичними речовинами, а також спостереження за змінами цих показників внаслідок господарської діяльності; виготовлення та видача агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки з висновком про родючість та екологічний стан ґрунтів і рекомендацій щодо проведення заходів, спрямованих на підвищення родючості ґрунтів і запобігання негативного впливу, в тому числі антропогенного; підготовка за даними агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки висновків про екологічний стан земель і родючість ґрунтів, їх динаміки для обґрунтування впровадження механізму економічного стимулювання при покращенні їх стану або застосування санкцій при їх погіршенні; підготовка експертних висновків, ініціювання та участь у розгляді судових справ щодо порушень законодавства України про пестициди і агрохімікати, погіршення якісних показників ґрунтів при здійсненні виробничої діяльності.

Тому в 2018 році позивач через Комунальне підприємство «Регіональний центр природних ресурсів та екології» звернувся до Харківської філії ДУ «Держгрунтохорона» щодо отримання довідки-інформації стану агрохімічних показників ґрунтів належної йому земельної ділянки за попередні роки та агрохімічного паспорту на наступний час. Позивачу була видана довідка №158-19/02/245 від 09.10.2018 року про стан агрохімічних показників ґрунтів на момент останнього обстеження у 2011 році та агрохімічний паспорт № НОМЕР_1 за 2018 рік. Працівники КП «Регіональний центр природних ресурсів та екології для розробки та видачі агрохімічного паспорту зробили відповідні проби ґрунту.

Після отримання вказаної довідки і агрохімічного паспорту позивач був вимушений знову звернутися через Комунальне підприємство «Регіональний центр природних ресурсів та екології» до Харківської філії ДУ «Держгрунтохорона» для отримання висновку порівняльного аналізу даних довідки та агрохімічного паспорту, оскільки для цього потрібні спеціальні знання фахівців саме цієї установи.

Співробітники Харківської філії ДУ «Держгрунтохорона» з залученням депутатів Чкаловської селищної громади відібрали зразки ґрунту для проведення повторного лабораторного аналізу.

16.11.2018 року позивач отримав висновок за результатами лабораторного обстеження якості ґрунтів та порівняльного аналізу агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення на території Чкаловської селищної громади села Коробочкине Чугуївського району Харківської області, за яким вміст органічної речовини (гумусу) у 2011 році був високим, а у 2018 році став підвищеним, тобто у процентному відношенні знизився з 4,1% до 3,3%, що є значним погіршенням родючості ґрунтів і основною причиною погіршення родючості є господарська діяльність, тобто недотримання культури землеробства.

Що стосується листа Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського» Національної академії аграрних наук України від 21.12.2018 року «Щодо питань оцінки зниження родючості ґрунтів», виданого на звернення директора СТОВ «Маяк», то він, на думку позивача, не має будь-якого доказового або правового значення, оскільки цей заклад не має повноважень щодо проведення агрохімічної паспортизації полів та земельних ділянок для сільськогосподарського товарного виробництва, не має компетенції щодо лабораторних обстежень якості ґрунтів за показниками родючості. Наведені в цьому листі дані втрати зниження вмісту гумусу в цілому по Україні і по Харківській області не відповідають даним, наведеним в постанові №413 Кабінету Міністрів України. Будь-яке погіршення якості ґрунтового покрову та корисних властивостей орендованої землі є безумовними підставами розірвання договору оренди землі.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові, представник відповідача проти позову заперечував, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 26 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора ОСОБА_5 про розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування його реєстрації задоволено.

Припинено, шляхом розірвання, договір оренди земельної ділянки (без номеру), укладений (без дати) між ОСОБА_1 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора ОСОБА_5 , зареєстрований в ДРРП 13.11.2013 року за № 3575046 у відношенні земельної ділянки, площею 3,68 гектарів, кадастровий № :01:000:0198, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чкаловської селищної об`єднаної територіальної громади в селі Коробочкине Чугуївського району Харківської області, та скасовано його реєстрацію.

Стягнуто з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3304 грн. 80 коп..

Не погодившись із зазначеним рішенням, СТОВ «Маяк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок неправильного дослідження і оцінки доказів, а також внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів від представника відповідача, суд першої інстанції неправильно встановив обставини і на підставі цього прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.

Також зазначає, що акти обстеження земельних ділянок, на які посилається суд є неналежними доказами, оскільки складені і містять в собі інформацію не про те поле, де знаходиться земельна ділянка позивача, а про інше поле, яке не має ніякого відношення до предмету спору.

Тобто поле, на якому знаходиться земельна ділянка позивача і поле, у відношенні якого складалися акти у 2017 та 2018 роках це абсолютно різні поля.

14 серпня 2019 року на адресу Харківського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не дотримується порядку сівозміни на земельних ділянках, які передані йому у користування, що призвело до погіршення показнику родючості ґрунту та є підставою для припинення договорів оренди шляхом їх дострокового розірвання.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :01:000:0198, площею 3,86 гектарів, розташована на території Чкаловської селищної об`єднаної територіальної громади в с. Коробочкине Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-XP №095762, виданим 24.12.2002 року Чугуївською райдержадміністрацією Харківської області, зареєстрованим в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №46 (а.с.14 том1).

Згідно договору оренди земельної ділянки б/н, укладеного між позивачем та СТОВ «Маяк» в особі ОСОБА_5 , зареєстрованого в ДРРП 13.11.2013 року за №3575046, вищезазначену земельну ділянку передано в оренду строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі (а.с.9-10 том1).

13.11.2013 року вищевказаний договір оренди земельної ділянки зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції в Харківській області, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.15 том 1).

Відповідач СТОВ «Маяк» на території земельної ділянки, що передана позивачем ОСОБА_1 йому в оренду, у 2017 та 2018 роках вирощував соняшник, що підтверджується актами обстеження земельних ділянок, складеними комісією Чкаловської селищної громади села Коробочкине Чугуївського району Харківської області від 20.09.2017 року та 16.08.2018 року (а.с.20, 21 том1).

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до от. 24 Закону України "Про оренду землі", орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди: дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, своєчасного внесення орендної плати.

Пунктом 3 частини 1 ст.783 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі.

В силу вимог ст.ст. 33-1, 35 Закону України «Про охорону земель», нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах встановлюються для досягнення високих і стабільних урожаїв та запобіганню виснаженню ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року №164 затверджено Нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно - сільськогосподарських регіонах. З примітки до вказаних вище Нормативів видно, що допустимі норми періодичності вирощування культури на одному і тому самому полі становлять: для кукурудзи в сівозміні або на тимчасово виведеному із сівозміни полі протягом двох-трьох років поспіль; для соняшника не менше, ніж через сім років; для лікарських рослин (залежно від біологічних властивостей) один десять років.

Судом встановлено, що відповідач СТОВ «Маяк» на території земельної ділянки, що передана позивачем ОСОБА_1 йому в оренду, у 2017 та 2018 роках вирощував соняшник, що підтверджується актами обстеження земельних ділянок, складеними комісією Чкаловської селищної громади села Коробочкине Чугуївського району Харківської області від 20.09.2017 року та 16.08.2018 року.

В судовому засіданні суду першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили факт укладання, підписання та дані, викладені у вищезазначених актах обстеження земельних ділянок.

Представник відповідача жодних доказів на спростування цих доказів не надав.

Відповідно до висновку Харківської філії ДУ «Держгрунтохорона», який складений за результатами лабораторного обстеження якості ґрунтів та порівняльного аналізу агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення на території Чкаловської селищної громади с. Коробочкине Чугуївського району Харківської області, основним показником родючості ґрунту є наявність в ньому поживної органічної речовини (гумусу), вміст якого на переданій позивачем відповідачу в оренду ділянці значно погіршився, змінившись з показника 4,6 в 2011 році на 3,5 в 2018 році. Основною причиною погіршення родючості ґрунтів земель сільгосппризначення ДУ «Держгрунтохорона» визначає як господарську діяльність, тобто недотримання культури землеробства (а.с. 23-27 том1).

Цей висновок відповідачем також не спростований.

За системним аналізом зазначених норм права та їх взаємозв`язку з положеннями п.п. «б» п.26, п.п. «е» п.28 договору оренди земельної ділянки (а.с.9-10 том1), за якими орендар зобов`язаний дотримуватися екологічної безпеки землекористування і зберігання родючості ґрунтів, не допускати погіршення екологічного стану земельної ділянки в результаті своєї господарської діяльності, перелічені вище обставини є підставою для припинення договору оренди шляхом його дострокового розірвання та задоволення позовних вимог.

Доводи представника відповідача стосовно того, що норми ст. 33-1 Закону України «Про охорону земель», виключені на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12.02.2015 року, а отже, починаючи з 12 лютого 2015 року, структуру посівних площ, співвідношення культур у сівозмінах сільгоспвиробники мають право встановлювати самостійно і «Нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах», затверджені постановою Кабінету Міністрів України №164, для них не є обов`язковими, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ст. 33-1 Закону України «Про охорону земель» була чинною з 04.06.2009 року до 12.02.2015 року, тобто з 2013 року, отже в той час, коли був зареєстрований договір оренди землі, тому ці вимоги закону регулювали спірні правовідносини.

Також обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів посилання представника відповідача стосовно невідповідності фактичного місця розташування земельної ділянки позивача земельній ділянці, обстеженій Харківською філією ДУ «Держгрунтохорона», оскільки будь-яких доказів цього ним не надано.

Із матеріалів справи вбачається, що висновок Харківської філії ДУ «Держгрунтохорона» від 16.11.2018 року щодо лабораторного обстеження якості грунтів та порівняльного аналізу агрохімічної паспортизації земель, наданий на підставі моніторингу документації та порівняльного аналізу результатів агрохімічного обстеження 2011 та 2018 років.

Згідно цього висновку обстежувався зокрема «Контур 23» площею 7,3614 га, до якого відноситься і належна позивачу ОСОБА_1 земельна ділянка, кадастровий номер: :01:000:0198 розміром 3,68 га.

Посилання представника відповідача на пояснення свідків стосовно того, що земельна ділянка позивача знаходиться в іншому місці, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів, оскільки представнику відповідача неодноразово роз`яснювалось право на заявлення відповідного клопотання про призначення та проведення певної експертизи, однак, від проведення експертизи він відмовився.

Також обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів посилання відповідача щодо відсутності контурів спірної земельної ділянки, що належить позивачу, оскільки ці доводи спростовуються даними наданими Харківською філією ДУ «Держгрунтохорона» від 09.10.2018 року №158-19/02/245, відповідно до якої інформація стосовно стану агрохімічних показників ґрунтів надавалась саме по контуру, у зв`язку з тим, що обстеження проводилось не по ділянках з кадастровими номерами, а по контуру та до контуру 23 відноситься ділянка з кадастровим номером :01:000:0198 розміром 3, 68 га, яка належить позивачу.

Обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів посилання представника відповідача на те, що раніше обстеження земельної ділянки позивача не проводилось, отже відсутні дані для порівняння, в зв`язку з чим неможливо зробити висновок про погіршення показників родючості ґрунту, оскільки ці посилання спростовуються даними висновку Харківської філії ДУ «Держгрунтохорона», складеним за результатами лабораторного обстеження якості ґрунтів та порівняльного аналізу агрохімічної паспортизації земель сільгосппризначення на території Чкаловської селищної громади с. Коробочкине Чугуївського району Харківської області, за якими в 2011 році Харківською філією проводились роботи по агрохімічному обстеженню земель сільгосппризначення на території тодішньої Коробочкинської ради Чугуївського району. Результати обстежень були відображені в агрохімічних паспортах та занесені в архів даної філії. На підставі моніторингу документації та порівняльного аналізу результатів агрохімічного обстеження 2011 та 2018 років встановлено зокрема, що вміст органічної речовини (гумусу) був високим, а став підвищеним, тобто у процентному відношенні знизився з 4,1% до 3,3 %, що є значним погіршенням родючості ґрунтів.

Роз`яснення, які містяться у листі Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського» Національної академії аграрних наук України від 21.12.2018 року «Щодо питань оцінки зниження родючості ґрунтів», виданого на звернення директора СТОВ «Маяк», містять оціночне судження, які спростовуються дослідженими в ході судового розгляду доказами та встановленими обставинами.

Отже, судом встановлено, та не спростовано доводами представника відповідача, порушення відповідачем порядку сівозмін сільськогосподарських культур та порядок їх чергування. Законодавче запровадження застосування сівозмін не є обмеження земельних прав, а є проявом загальних правил охорони і використання земель, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на виконання конституційної вимоги щодо надання особливої охорони землі як основного національного багатства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 541/555/16-ц, провадження 61-2386 св 18.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів представник відповідача не надав.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 26 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко