22-ц/804/745/19
266/7722/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/7722/18

Номер провадження 22-ц/804/745/19

Донецький апеляційний суд в складі суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач),

ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар Герасимова Г.Є.

сторони:

заявник Закрите акціонерне товариство «РТХ-Логістик»

боржник Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком»

розглянувши в приміщенні Донецького апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу представника Закритого акціонерного товариства «РТХ-Логістик» ОСОБА_3

на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 січня 2019 року, у складі судді Дяченко Д.О.,

у справі за клопотанням Закритого акціонерного товариства «РТХ-Логістик»

про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню,

про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» на користь Закритого акціонерного товариства «РТХ-Логістик»,

В с т а н о в и в:

В грудні 2018 року Закрите акціонерне товариство «РТХ-Логістик» (далі ЗАТ «РТХ-Логістик»), в особі представника ОСОБА_3, звернулось до суду з клопотанням про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, в якому просило визнати та надати дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду м.Москви від 07 грудня 2017 року по справі № А40-183141/16-6-1612 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» (далі ТОВ «ШБ «Альтком») на користь ЗАТ «РТХ-Логістик» заборгованості в розмірі 297400 доларів США, неустойки в розмірі 41792 долари США, витрат по сплаті державного мита в розмірі 200000 руб. РФ, що набрало законної сили 09 січня 2018 року.

В мотивування клопотання зазначив, що рішенням Арбітражного суду м.Москви від 07 грудня 2017 року у справі № А40-183141/16-6-1612 стягнуто з ТОВ «ШБ «Альтком» на користь ЗАТ «РТХ-Логістик» заборгованість в розмірі 297400 доларів США, неустойку в розмірі 41792 долари США, витрати по сплаті державного мита в розмірі 200000 руб. РФ. Під час розгляду справи Арбітражний суд м.Москви мав відомості про отриманням боржником копії ухвали про прийняття позовної заяви та порушення провадження у справі, боржник був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду. Рішення прийнято відповідним органом судової системи РФ та набрало законної сили 09 січня 2018 року. 10 січня 2018 року судом на виконання вказаного рішення Арбітражного суду м.Москви видано виконавчих лист. Боржник добровільно виконувати рішення суду не бажає, тому заявник звернувся з даним клопотанням до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області за місцем реєстрації та знаходження ТОВ «ШБ «Альтком».

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 січня 2019 року клопотання ЗАТ «РТХ-Логістик», місцезнаходження: 115432, Російська Федерація, м.Москва, пр.Андропова, б.18 корп 1 кімн.41, про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, залишено без розгляду та повернуто клопотання з додатками до нього адвокату ОСОБА_3

Не погоджуючись з даною ухвалою, представник заявника ЗАТ «РТХ-Логістик» ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її невідповідність обставинам справи, незаконність, порушення норм процесуального та матеріального права, просив її скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті спору.

Зокрема зазначив, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не врахував, що цивільно-правовий спір між сторонами розглядався Арбітражним судом м.Москви, оскільки це було передбачено розділом 8 Договору суборенди майна № 260-С/ар/пв від 25 квітня 2014 року, укладеного між вказаними підприємствами.

Вказує, що в розумінні законодавця до цивільних справ відносяться і справи, що виникли з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими субєктами. Визнання рішень арбітражних (господарських) судів Російської Федерації на території України проводиться на підставі Угоди про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року (далі Київська Угода).

Посилаючись на діюче законодавство України, скаржник зазначає, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника, тобто місцевим загальним судом. Розгляд вказаного питання судами на підставі норм КАС України та ГПК України не передбачено.

Вважає, що заявником виконані вимоги, передбачені ст.ст.465, 466 ЦПК України та ст.8 Київської Угоди щодо подання клопотання та додатків до нього у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ШБ «Альтком» не подано.

За правилами ст.ст. 368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Представник ТОВ «ШБ «Альтком» у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та запис в книзі телефонограм апеляційного суду за № 247 (а.с.24, 25, 30). Із заявою про відкладення розгляду справи до суду ТОВ «ШБ «Альтком» не звернулося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ЗАТ «РТХ-Логістик» ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а скаргу задовольнити.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що визнання рішень судів Російської Федерації на території України проводиться на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 22.01.1993 року, ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР.

Суд прийшов до висновку про залишення заяви ЗАТ «РТХ-Логістик» без розгляду та повернення її заявнику, з тих підстав, що субєктним складом правовідносин є ЗАТ «РТХ-Логістик» та ТОВ «ШБ «Альтком» - господарські товариства, а також те, що до компетенції Арбітражного суду м.Москви Російської Федерації, який ухвалив рішення від 07 грудня 2017 року, не належить розгляд цивільних справ.

Проте вказаний висновок не ґрунтується на процесуальному законі.

Згідно з ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, регулюється главою 1 розділу IХ ЦПК України.

Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються на території України, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України або за принципом взаємності.

Виходячи із змісту ст.463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути предявлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути предявлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Згідно частини першої статті 82 вищевказаного Закону визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до статей 1, 2 Угоди про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року (далі - Київська угода) ця угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими субєктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними. Для цілей цієї угоди під господарюючими субєктами розуміються підприємства, їх обєднання, організації будь-яких організаційно-правових форм, а також громадяни, які мають статус підприємця згідно із законодавством, що діє на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, та їх обєднань.

Як розяснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», відповідно до київської Угоди господарюючі субєкти кожної з

держав-учасниць можуть звертатись із клопотанням про виконання рішення загального, арбітражного (господарського) чи третейського суду однієї з них безпосередньо до компетентного суду іншої, на території якої це рішення підлягає виконанню.

Згідно з п.10 вказаної постанови під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, обєктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

Згідно зі ст.464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем (перебування) або місцезнаходженням боржника.

З відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходження юридичної особи ТОВ «ШБ «Альтком» є Донецька область, місто Маріуполь, вул.Бахчиванджи, 2, яке відноситься дотериторіальної юрисдикції Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Відповідно до ч.1 ст.465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені ст.466 ЦПК України.

В частині першій зазначено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 1) імя (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) імя (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання.

Згідно з ч.2 та ч.3 вказаної статті до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Частиною четвертою даної статті передбачено, що суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Однак, залишаючи клопотання ЗАТ «РТХ-Логістик» без розгляду, судом першої інстанції не встановлено, що клопотання і документи, що додані до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених главою 1 розділу ІХ ЦПК України, тому апеляційний суд приходить до висновку про порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до статті 7 Київської угоди держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набрали законної сили. Рішення, винесені компетентними судами однієї держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав. Рішення, винесені компетентним судом однієї держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав у частині звернення стягнення на майно відповідача, підлягають виконанню на території іншої держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав органами, призначеними судом або визначеними законодавством цієї держави.

Відповідно до п.12 Розяснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/608 від 31 травня 2002 року «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» слід мати на увазі, що законами України господарські суди не уповноважено вирішувати питання про виконання на території України рішень іноземних судів, у тому числі господарських (арбітражних).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Арбітражного суду м.Москви Російської Федерації від 07 грудня 2017 року у справі № А40-183141/16-6-1612 стягнуто з ТОВ «ШБ «Альтком» на користь ЗАТ «РТХ-Логістик» заборгованість в розмірі 297400 доларів США, неустойку в розмірі 41792 доларів США, а також витрати по оплаті держмита в розмірі 200000 рублів. Вказане рішення набрало законної сили 09 січня 2018 року, 10 січня 2018 року Арбітражним судом м.Москви видано виконавчий лист.

При цьому положення Мінської конвенції до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки за правилами статті 51 кожна з договірних сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов'язань; б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Отже, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про порушення правил цивільної юрисдикції при зверненні до суду представника ЗАТ «РТХ-Логістик» з клопотанням про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому на виконання вимог ст. 379 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Закритого акціонерного товариства «РТХ-Логістик» ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 січня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 15 лютого 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

ОСОБА_1

ОСОБА_2