_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1596/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Шпак К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Київська державна нотаріальна контора у м.Одесі про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, суд -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2018 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, до ОСОБА_3 , третя особа: Київська державна нотаріальна контора у м.Одесі, в якому просять визнати недійсними відмову ОСОБА_1 , що міститься в заяві від 02.12.2015 року та відмову ОСОБА_2 , що міститься в заяві від 16.12.2015 року від прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спадковій справі № 1124/2015 року, посилаючись на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 04.07.2015 року належала на праві спільної часткової власності в наступних частках: ОСОБА_1 - 1/2 частка (мати відповідача), ОСОБА_5 .П - 1/4 частка (бабуся відповідача), та батьку відповідача ОСОБА_4 належала 1/4 частка. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, склавши за життя заповіт на сина ОСОБА_3 , відповідача по справі, який своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - подружжя та мати спадкодавця, як непрацездатні особи, незалежно від складеного заповіту, мали право на обов`язкову частку спадщини після померлого ОСОБА_4 Проте, позивачі зазначають, що відповідач ОСОБА_3 , ввів їх в оману, вказав, що відмова від обов`язкових часток на його користь, є формою договору про утримання, догляду їх довічно, при цьому обіцяв: купувати ліки, продукти харчування, сплачувати комунальні платежі. В призначений нотаріусом день, відповідач привіз позивачів до нотаріальної контори, де вони і видали відповідні заяви. Позивачі посилаються на те, що вони помилялись укладаючи зазначені нотаріальні заяви, вважаючи їх договором довічного утримання, між тим, відповідач своїх обіцянок не виконує, життя позивачів його не цікавить, позивачі, як особи похилого віку, потребують матеріальної допомоги. На підставі викладеного вони звернулись до суду з позовом та просять визнати вищевказані заяви про відмову від спадщини недійсними.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2018 року справу за вказаним позовом було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.12.2018 року провадження по справі було відкрито та запропоновано відповідачу та третій особі надати свої письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, причини неявки суду невідомі. У судове засідання з`явився їх представник адвокат Антонова Л.Г., яка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 надав суду відзив, в якому просив розглянути справу за його відсутності, вирішення справи залишив на розсуд суду. Проте, 24.04.2019 року до судового засідання з`явився, позовні вимоги визнав, пояснивши, що дійсно він обіцяв у разі надання відмови від частки спадщини добровільно допомагати мати та бабусі, сплачувати щомісячно по 400 грн., проявляти турботу, щоб їх моральний та фізичний стан здоров`я не погіршився, відповідач у повному обсязі визнає позовні вимоги.

Крім того, після відкладення слухання справи, до суду надійшла письмова заява відповідача від 22.05.2019 року, якою він підтвердив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення, судове засідання просить провести за його відсутності.

Представник третьої особи: Київська державна нотаріальна контора у м.Одесі у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі, надав суду належним чином засвідчену копію спадкової справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та копію спадкової справи, заслухавши представника позивачів, приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що станом на 30.04.1996 року квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 у рівних частках./а.с.13/.

Станом на 04.07.2015 року вищевказана квартира належала позивачам ОСОБА_1 /1/2 частка/, ОСОБА_2 . /1/4 частка/ та відповідачу ОСОБА_4 /1/4 частка/.

04.07.2015 року помер ОСОБА_4 , що вбачається із актового запису № 7090, зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції/а.с.21/

ОСОБА_4 залишив на ім`я свого сина відповідача по справі ОСОБА_3 заповіт, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося відповідачу по справі, посвідчений 01.11.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г. за реєстровим номером 484./а.с.38/

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина та протягом шести місяців відповідач звернувся в Третю одеську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що вбачається із заяви від 02.12.2015 року за № 2697, але до наступного часу свідоцтво про право на спадщину відповідачем не отримано /а.с.34/

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вдова та мати спадкодавця, як непрацездатні особи, незалежно від складеного заповіту, мали право на обов`язкову частку спадщини після померлого ОСОБА_4

У судовому засіданні було досліджено копію спадкової справи № 1124/2015 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 , з якої вбачається, що позивачі до нотаріуса ніяких заяв про прийняття спадщини не подавали. З заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернувся лише відповідач по справі ОСОБА_3

Позивачі протягом шести місяців після смерті ОСОБА_4 подали у Третю одеську державну нотаріальну контору заяви про відмову від спадщини.

02.12.2015 року позивач ОСОБА_1 подала заяву, якою зазначила, що своєю справжньою волею від отримання свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку в спадщині відмовляється/а.с.35/.

16.12.2015 року позивач ОСОБА_2 подала заяву, якою зазначила, що своєю справжньою волею від отримання свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку в спадщині відмовляється/а.с.36/

Судом встановлено, що вищевказані заяви позивачі подали до нотаріальної контори в різні дати - 02.12. 2015 року та 16.12.2015 року, однак до суду з позовом про визнання вказаних заяв про відмову від спадщини недійсними звернулись після спливу трьох років, а саме 27.12.2018 року, що вбачається із вхідного штампу суду на позові.

Відповідно до ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, сторона заяви про застосування строків давності не заявляла.

Позивачі, у позовній заяві, як на підставу недійсності поданих ними заяв про відмову від спадщини посилаються на те, що вони помилялись, укладаючи зазначені нотаріальні заяви, вважаючи їх договором довічного утримання, проте на їх думку відповідач ввів їх в оману, пообіцявши купувати ліки, продукти харчування, сплачувати комунальні платежі. Позивачі, вважають, що відповідач, скористався їх матеріальним станом та станом здоров`я для власних інтересів.

Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують,незалежно від змісту заповіту, половину частки яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, як мають істотне значення.

Непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втраток годувальника відповідно до закону (ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщин встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно з частинами 5, 6 ст.1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 5 статті 1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225,229-231 і 233 цього Кодексу.

Представник позивачів стверджує, що на час подачі заяви про відмову від прийняття спадщини позивачі помилялись стосовно природи правочину та можливих наслідків відмови від спадщини, вважаючи що підписують договір довічного утримання.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсність правочину та правові наслідки недійсності правочину закріплені у ст. ст. 215, 216 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду було встановлено, що позивачі, як особи похилого віку дійсно не розуміли, що їх відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною. Позивачі вважали, що укладаючи зазначені нотаріальні заяви, помилялись стосовно суті правочину, вважаючи їх договорами довічного утримання. Однак, після підписання заяв, відповідач своїх обіцянок не виконує, вони мешкають на одну пенсію, інших доходів не мають, не хватає коштів на ліки та продукти, відповідач припинив надавати матеріальну допомогу, тому представник позивачів вважає, що відповідач скористався їх матеріальним станом та станом здоров`я для власних цілей. Вказані факти підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 та відповідач, який пояснив, що з різних причин став неналежно допомагати позивачам, хоча обіцяв.

Таким чином, оскільки на момент звернення до нотаріуса позивачі не розуміли природу та наслідки вчинення ними одностороннього правочину - відмову від спадщини, суд дійшов висновку, що мала місце помилка спадкоємців щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов`язків спадкоємця), а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до закону, у разі, коли особа не встигла відкликати заяву про відмову від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, така відмова може бути визнана судом недійсною.

Враховуючи вказане, проводячи аналіз наданих суду доказів та факт того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 19,81,89,259, 263-265,273, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 202, 203,215,216, 229,1241,1270,1273 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» № 9 від 06.11.2009 року, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними відмови ОСОБА_1 , що міститься в заяві від 02.12.2015 року та відмови ОСОБА_2 , що міститься в заяві від 16.12.2015 року від прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчених державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Барановою О.В. у спадковій справі № 1124/2015 року - задовольнити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2019 року.

Суддя Гниличенко М. В.