У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 596/1629/19

Провадження №2-о/596/112/2019

"25" вересня 2019 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області, від імені якого діє суддя Гусятинського районного суду Митражик Е.М., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Гусятинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , заінтересована особа: Гусятинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просить встановити факт належності її національності як полька. Посилається на те, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Васильківці Гусятинського району та її матір`ю була ОСОБА_2 , а ім`я батька записано зі слів матері. Про її народження Васильковецькою сільською радою 21.05.1945 року зроблено запис № 13. У записі про її народження зазначено національність її матері «полька», а її національність не зазначено. Вважає, що і її національність повинна бути зазначена «полька», враховуючи ще й ту обставину, що національність та прізвище батька невідомі, а ім`я записано лише зі слів матері. Оригінал свідоцтва про її народження втрачений. 14.10.1967 році вона вийшла заміж за ОСОБА_3 , про що Васильковецькою сільською радою зроблено запис № 7, однак з незрозумілих для неї міркувань у даному записі зазначено її національність «українка». На даний час члени її сім`ї мають намір оформити документи для тривалого перебування на території Польщі. Однак, у зв`язку із тим, що її національність змінено, вони не мають можливості це зробити. Її опікун звернулась до заінтересованої особи про внесення змін у записи про її народження та одруження, однак у цьому було відмовлено.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що у відкритті провадження по даній цивільній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (частина друга статті 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України „Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 01.07.2010 № 2398-VI.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом ДРАЦС за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган ДРАЦС складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина 1 статті 22 Закону України від 01.07.2010 № 2398-VI).

Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5 затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила), за змістом пунктів 1.1, 1.5 яких внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами ДРАЦС України, проводиться за заявами громадян відділами ДРАЦС у випадках, передбачених чинним законодавством.

Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил).

Таким чином, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині 1 статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України „Про порядок зміни громадянами України національності" від 31.12.1991 № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27.01.1999 № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України „Про національні меншини в Україні". Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 09.12.1997 № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону „Про національні меншини в Україні". Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності національності „польки", не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

До такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 398/4017/18 (провадження 14-215цс19) від 29.05.2019 року.

При цьому, заявник не позбавлена права звернутися для вирішення питання про приналежність її до польської національності до органів реєстрації цивільного стану, як суб`єкта владних повноважень, з метою внесення змін до актового запису щодо її національності, а у разі відмови такого суб`єкта - оскаржити її в судовому порядку. Справи про оскарження рішень органів реєстрації актів цивільного стану відносяться до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного та керуючись ст. 186, 260-261, 293, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Гусятинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом із матеріалами заяви надіслати заявнику ОСОБА_1 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Гусятинський районний суд Тернопільської області до Тернопільського апеляційного суду або безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду Е.М. Митражик