Справа № 504/3578/16-ц
провадження № 2/504/229/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд одеської області в складі:

головуючого судді Вінської Н.В.,

при секретарі Сухіна Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Доброслав цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.05.2012 року в розмірі 48 026,60 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 28 травня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконував. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 30.09.2016 року утворилась заборгованість - 48026,60 грн., яка складається з:

- 4598,16 грн. - заборгованість за кредитом,

- 37 314, 97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

- 3350,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2263,17 грн. - штраф (процентна складова), тому позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду заперечення проти позову в якому зазначив, що позивачеві з 30.04.2013 року стало відомо про порушення його прав та згідно приписів частини 5 ст. 261 ЦК України почався перебіг позовної давності для пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків, пені, штрафу тощо. Відповідно вважав, що строк позовної давності сплив та просив відмовити в задоволенні позову з даних підстав.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_2 надала до суду заяву якою просила проводити слухання справи без її участі та просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, вважає, що позовна підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно до укладеного договору №б/н від 28 травня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно заяви ОСОБА_1 отримав кредитну картку, з терміном дії до останнього дня місяця 03/2016 року.

Відповідач ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Також відповідача повідомлено, що «Умови та правила надання банківських послуг» розміщені на офіційному сайті банку та він зобов`язався виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг» та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Крім того, в зазначеній анкеті-заяві міститься пам`ятка клієнта, в якій надано роз`яснення щодо умов ознайомлення з договором та змінами тарифів банку.

28 травня 2012 року відповідачем також було власноруч підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором, в якій зазначені умови, строк та порядок погашення кредиту (а.с.7).

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Таким чином факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Матеріали містять розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 28 травня 2012 року сформований позивачем станом на 30.09.2016 року у відповідності до якого в наслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором утворилась заборгованість у розмірі - 48026,60 грн., яка складається з: - 4598,16 грн. - заборгованість за кредитом, - 37 314, 97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, - 3350,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 2263,17 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач у своїх запереченнях посилається на застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку.

Із наданих Банком документів, а саме розрахунку заборгованості, виписки по рахунку вбачається, що 20.01.2014 року відбувалось погашення простроченої заборгованості, що свідчить про дії відповідача, спрямовані на її погашення, а термін дії картки - останній день червня 2016 року (а.с.55-6, 68).

Таким чином, відрахування позовної давності починається з моменту закінчення строку дії картки, тобто з 31 червня 2016 року, тому позов пред`явлений в межах строку позовної давності.

У той же час, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 37314,97 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем безпідставно було збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором б/н від 28 травня 2012 року /період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року до 34,80 %, та з 01 квітня 2015 року по 30.09.2016 року до 43,20 %/, оскільки таке збільшення відбулося в односторонньому порядку відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, який не відповідає статті 1056-1 ЦК України.

Зокрема, відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), банк зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, регламентують умови та порядок такого збільшення, вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять.

Зокрема, відповідно до пункту 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за N 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв`язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч частини першої статті 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана).

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується також Верховний Суд у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним також і з цих підстав.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за процентами виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, що слідує із наданого банком розрахунку, тобто 30 % річних.

Між тим, оскільки нарахування процентів за ставками 34,8 %з 01 вересня 2014 року, а згодом 43,2 % починаючи 01 квітня 2015 року з є незаконним, заборгованість по процентам за період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2016 року (кінець строку дії кратки) підлягає нарахуванню та стягненню згідно процентної ставки 30 % річних, що становить 948,80 гривень /розрахунок: 4598,46 грн. (сума боргу по кредиту) х 30 % = 1379,54 грн. : 360 днів. = 3,83 грн. х 668 днів (з 09.2014 по 06.2016) = 2559,80 грн./

Таким чином, розмір заборгованості по процентах за кредитним договором станом на 30 червня 2016 року становить 5209,71 гривень /розрахунок: 2649,91 (заборгованість за відсотками станом на 31.08.2014 року) + 2559,80 = 5209,71 гривень/, а тому зазначена сума заборгованості по процентам підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позовні вимоги про стягнення процентів за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2016 року задоволенню не підлягають, оскільки згідно із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього, не підлягає задоволенню також вимога АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача пені зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Умовами договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи прострочення зобов`язань, передбачених п.2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1 Умов та правил.

Даним пунктом визначено, що пеня це базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

У той же час, як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 28 травня 2012 року, відповідачу нараховувалася пеня щомісячно в твердій грошовій сумі (100 гривень), а не у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, як передбачено частиною третьою статті 549 ЦК України.

Як вбачається з Умов та правил, пеня складається з двох частин: відсоткової, що нараховується за кожний день порушення зобов`язання та твердої суми. Відсоткова частина позивачем не нараховувалась, а лише пред`явлено до стягнення тверду частину, по 100 гривень щомісячно.

Суд вважає, що завчасне визначення пені у твердій сумі не є пенею у розумінні закону, оскільки пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України), а тому вказані щомісячні нарахування не можуть бути стягнуті як пеня.

Не може бути задоволена також позовна вимога в частині стягнення штрафу (фіксована складова), оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (пункт 2.1.1.7.6. Умов та правил) не відповідає суті і змісту частини другої статті 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання.

Крім того, зі змісту статті 549 ЦК України випливає, що поняття штрафу визначене у цій статті та порядок його обрахунку, є обов`язковими для всіх учасників цивільних правовідносин і не може бути змінений та викладений на власний розсуд, оскільки в такому разі втрачається його суть, тобто він перестає бути видом забезпечення виконання зобов`язання - неустойкою в розумінні закону.

Разом з тим, підлягає задоволенню вимога про стягнення штрафу (процентна складова) у розмірі 5 % від суми заборгованості, як обумовлено сторонами у договорі, що становить 490,41 грн. (розрахунок 4598,46 (тіло кредиту) + 5209,71 (заборгованість по процентам) = 3541,58 грн. х 5 % = 490,41 грн.).

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 травня 2012 року в розмірі 10298,58 гривень, з них : 4598,46 гривень - заборгованість за кредитом, 5209,71 гривні - заборгованість за процентами за користування кредитом, 490,41 гривень - штраф (відсоткова складова).

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141, підпункт в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 223,77 гривень (розрахунок 10298,58 (задоволена частинна вимог) х 100 : 48026,60 (ціна позову) = 21,44 %; 1378 х21,44 % = 295,44 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 128, 141, 223, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором від 28.05.2012 року в розмірі 10298,58 гривень, з них : 4598,46 гривень - заборгованість за кредитом, 5209,71 гривні - заборгованість за процентами за користування кредитом, 490,41 гривень - штраф (відсоткова складова), а також судовий збір у розмірі 295 (двісті дев`яносто п`ять) гривень 44 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 діб з моменту оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Вінська Н.В.