Провадження №2/748/88/19
Єдиний унікальний № 748/3170/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2019 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді: Хоменко Л.В.,

секретарів: Грибановської В.В., Медвідь Т.Д., Решітько А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми завдатку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просить стягнути з відповідачки на його користь кошти, які були передані їй в якості завдатку, у подвійному розмірі в сумі 112 600 грн. Вимоги мотивує тим, що 11 жовтня 2018 року він та відповідач ОСОБА_2 за участю ріелтора агенції нерухомості «Хрещатик» домовились про купівлю - продаж житлового будинку з земельною ділянкою, що розташовані за адресою: вул. Дружби, 74 в с. Іванівка Чернігівського району Чернігівської області, про що уклали відповідний договір завдатку. У якості гарантії виконання зобов'язань ним було передано ОСОБА_2 завдаток у розмірі 2 000 доларів США. Зазначає, що відповідач, як продавець, зобов'язалась продати зазначений будинок та земельну ділянку в строк до 17 листопада 2018 року на умовах, передбачених договором, зокрема зі зміною цільового призначення земельної ділянки. Але, у визначений строк відповідачка відмовилась продати позивачу будинок та земельну ділянку, не провела зміни цільового призначення земельної ділянки. Кошти, передані їй в рахунок завдатку, також відмовилась повертати, тому у позивача виникла необхідність звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2018 року відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін.

06 грудня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив, у якому вона просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, зазначає, що порушення зобов'язання сталося саме з вини позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на те, що в обумовлений строк відповідач не змінила цільове призначення земельної ділянки, без проведення якого позивачу не цікаво було купувати її будинок та земельну ділянку. За таких обставин вважали, що порушення умов договору завдатку сталось з вини відповідача, тому позивач має право на стягнення суми завдатку в подвійному розмірі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнали, вважали, що документально підтверджено, що порушення умов договору сталось з вини позивача, оскільки він до закінчення його дії звернувся із заявою про повернення завдатку, тому немає підстав для стягнення суми завдатку в подвійному розмірі. Крім того вважали зазначений договір нікчемним, який не тягне за собою юридичних наслідків. Відповідач не заперечувала факту отримання 2000 доларів завдатку за даним договором.

Проаналізувавши надані докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за участю ріелтора агенції нерухомості «Хрещатик» ОСОБА_5 укладено договір завдатку, за умовами якого позивач надав грошові кошти ОСОБА_2 в сумі 56 300 грн (що за офіційним курсом Приватбанку станом на 11 жовтня 2018 року складає 2 000 доларів США.) в рахунок майбутнього продажу житлового будинку із земельною ділянкою, що розташовані за адресою: вул. Дружби, 74, с. Іванівка Чернігівського району Чернігівської області за договірною ціною 844 500 грн., що відповідає 30 000 доларів США. (а.с 6).

Пунктами 2.2, 2.3 даної Угоди сторони передбачили строк оплати і підписання договору купівлі-продажу до 17 листопада 2018 року.

Пуктом 2.4.сторони передбачили обов'язок продавця на момент продажу будинку та земельної ділянки надати нову технічну документацію на земельну ділянку з цільовим призначенням як ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

25 жовтня 2018 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою-вимогою про повернення сплачених ним в якості завдатку грошових коштів у розмірі 2000 доларів США, оскільки вважає, що відповідачкою порушені зобов'язання умов договору від 11 жовтня 2018 року та нею не проводяться зміни цільового призначення земельної ділянки, не знято оголошення, яке було розміщено на відповідному сайті щодо продажу будинку і тому у нього на сьогоднішній день відсутній інтерес щодо купівлі зазначеного майна (а.с. 7-8).

Проте, відповідачка кошти позивачу не повернула, що стало причиною звернення позивача до суду з метою стягнення з відповідачки суми завдатку у подвійному розмірі в сумі 112 600 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що з відповідачем була домовленість укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, проте в подальшому такий договір укладено не було у звязку із відмовою відповідача виконати умову укладеного між ними договору щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

З пояснень допитаних судом свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 дійсно мала намір продати позивачу належний їй житловий будинок із земельною ділянкою, однак у процесі виготовлення документів виявилось, що для зміни цільового призначення земельної ділянки потрібен більш тривалий час, ніж погодили сторони. За таких умов позивач відмовився від укладення договору купівлі продажу.

Свідок ОСОБА_5 зазначила суду, що за усною угодою допомагала позивачу в укладенні договору купівлі продажу з відповідачем. Одним із побажань позивача при укладенні договору було зміна цільового призначення земельної ділянки. Однак, відповідач в обумовлений сторонами строк не змогла підготувати відповідні документи, тому інтерес позивача щодо купівлі її будинку та земельної ділянки відпав і договір купівлі продажу укладений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З аналізу зазначеної норми права випливає, що завдаток видається кредиторові боржником у разі укладення договору. Ознакою завдатку є те, що він виступає одночасно і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобовязання.

Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця, відповідно норми ч. 1 ст. 570 ЦК України.

Другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов'язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом.

Викладені положення закону є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку як одного із засобів забезпечення виконання зобов'язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами цивільно-правового зобов'язання; обов'язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком; винне ухилення одної зі сторін від виконання укладеного з дотриманням встановленої законом форми договору, який забезпечений завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з вищенаведених критеріїв, передані однією стороною другій стороні грошові суми або рухоме майно у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

В судовому засіданні позивач зазначив, що через дві неділі після укладення договору відповідач не вжила заходів щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що є умовою укладеного між ними договору, тому у нього відпав інтерес укладати договір купівлі продажу її будинку та земельної ділянки.

Положеннями ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки попередній договір ( а.с.6) його учасниками укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, то за правилами ст. 635 ЦК України цей договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовуються у випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, укладений між сторонами договір завдатку не посвідчений нотаріально, в силу положень ч.2 ст. 215 ЦК України є нікчемним і не створює юридичних наслідків для сторін( ч.1 ст. 216 ЦК України), а тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу у зв'язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений.

Так, частина друга статті 570 ЦК України визначає презумпцію авансу, який не виконує забезпечувальної функції, а є лише способом платежу і фактично попередньої оплати, а також підлягає поверненню у всіх випадках у разі не виконання або неналежного виконання договору, або його не укладення.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобовязання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобовязання, той хто отримав аванс, повинен його повернути.

Отже, передані позивачем кошти є авансом, сторони не уклали та не оформили договір купівлі продажу чи попередній договір за формою, передбаченою нормативно ст. 657 ЦК України; одна сторона позивач відмовився від майбутнього укладення договору купівлі- продажу, однак відповідач, що отримала грошову суму, відмовляється від повернення безпідставно отриманого, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26 лютого 2004 року, від 13 жовтня 2005 року, а також від 21 червня 2006 року вбачається, що залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12, у якій зазначено наступне: «внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню».

Таким чином, проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку, що фактично позивачем було передано відповідачу грошові кошти у сумі 56 300 грн. саме в якості авансу за продаж будинку та земельної ділянки, а оскільки такий договір між сторонами не укладався, тому сума отриманого відповідачем авансу підлягає поверненню.

Відповідно до правової позиції ВСУ у справі за № 6-284цс17 від 01.03.2017р., згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що грошові кошти безпідставно утримуються відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача грошових коштів, отриманих відповідачем, а саме 56 300 грн. ( еквівалент 2000 доларів США по комерційному курсу Приватбанку 28.15 станом на 11 жовтня 2018 року).

В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, ст.570, 571, 635, 657 ЦК України суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючої у ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_2, вул. 85 грошові кошти у сумі 56 300 ( п'ятдесят шість тисяч триста ) грн.( еквівалент 2000 доларів США по комерційному курсу Приватбанку 28.15 станом на 11 жовтня 2018 року).

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 19 лютого 2019 року.

Суддя Л.В.Хоменко