У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Суходольський О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до судді Придніпровського районного суду м.Черкаси Позарецької Світлани Михайлівни про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в порядку ЦПК України звернувся до суду з позовом до судді Придніпровського районного суду м.Черкаси Позарецької Світлани Михайлівни про відшкодування шкоди. Позов обгрунтовано тим, ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси із скаргою на бездіяльність органів прокуратури та просив зобовязати вчинити відповідні дії. Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси Позарецької С.М. від 23.02.2017р. по справі №711/949/17 у задоволенні його скарги було відмовлено. Вказав, що слідчий суддя Позарецька С.М. належним чином не зясувала обставини справи, та вказала про недостатність відомостей про вчинення злочину, у звязку з чим діями судді Позарецької С.М. йому було завдано шкоди, яка становить 1026грн. судових витрат, матеріальної шкоди в сумі 986грн. та майнової шкоди в сумі 68650грн.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися із позовом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Проте у даній справі між позивачем та судом (суддею) зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. №6-3139цс16, особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначеному у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

На спірні правовідносини в частині позовних вимог до судді Придніпровського районного суду м.Черкаси Позарецької С.М. не поширюється юрисдикція судів з розгляду заявлених позивачем вимог, оскільки ні суддя, як посадова особа, що здійснює правосуддя, ні суд, як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну правову позицію висловлено у п.57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права звернення до ЄСПЛ.

У Висновку №3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватись за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб, повинні вирішуватись щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин, належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01.03.2017р. у справі №6-3139цс16, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2018р. у справі №61-1091св17, а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 08.05.2018р. у справі №14-90цс18 та від 21.11.2018р. у справі №14-399цс18, та постанові від 27.03.2019р. у справі №14-638цс18 і підстав для відступу від такої позиції не вбачається.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у відкритті провадження необхідно відмовити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до судді Придніпровського районного суду м.Черкаси Позарецької Світлани Михайлівни про відшкодування шкоди - відмовити.

Дана ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О. М. Суходольський