Номер провадження: 22-ц/813/1602/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю: секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов'язання відновити банківське обслуговування банківської карти, стягнення збитків спричинених блокуванням коштів,

встановив:

29 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду зпозовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», який в ході судового розгляду неодноразово уточнював і просив суд звільнити його від сплати судового збору та захистити його права і законні інтереси як споживача фінансових послуг та забезпечити у судовому порядку відновлення становища, яке існувало до порушення (станом на 15 березня 2014 року). Зобов'язати відповідача відновити банківське обслуговування банківської картки НОМЕР_1 з коштами, що залишились на рахунку у сумі 41 161,81 грн. (а.с.137-147). Також просив стягнути з відповідача на його користь суму збитків, спричинену незаконним блокуванням коштів - 51 975, 11 грн. Такий уточнений позов ним був заявлений через рік, тобто в грудні 2017 року.

В своїх уточненнях до позовних вимог від 05.03.2018 року позивач просив ухвалити рішення, яким захистити його права і законні інтереси як споживача фінансових послуг та забезпечити у судовому порядку відновлення становища, яке існувало до порушення (станом на 15 березня 2014 року). Зобов'язати відповідача відновити банківське обслуговування банківської картки НОМЕР_1 з коштами, що залишились на рахунку - 355 209, 82 грн. Стягнути з відповідача на його користь суму збитків спричинену незаконним блокуванням коштів - 475 113,34 грн. (а.с.167-177).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що з метою отримання заробітної плати на банківську картку він став користуватися послугами банку. У період з серпня 2008 року по лютий 2014 року йому були перераховані кошті на загальну суму 355 209,82 грн.

18 березня 2014 року банк заблокував карткові рахунки та доступ до депозитних вкладів, які були оформлені у відділеннях у АР Крим та м. Севастополі.

19 березня 2018 року на сайті банку з'явилась інформація про тимчасову неможливість банку виконувати свої обов'язки на території окупованого Криму.

Він неодноразово звертався до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Одесі, але банк не повернув йому грошові кошти.

В свою чергу представник ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги не визнав через їх безпідставність, про що неодноразова надавав суду свої заперечення проти позову (а.с.67-70, 134-136).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов'язання відновити банківське обслуговування банківської карти, стягнення збитків спричинених блокуванням коштів - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року та постановлення нового, про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з уточненої позовної заяви, позивач посилався на те, що з метою отримання заробітної плати на банківську картку він став користуватися послугами ПАТ КБ «ПриватБанк». У період з серпня 2008 року по лютий 2014 року йому були перераховані грошові кошти на загальну суму 355 209,82 грн.

18 березня 2014 року банк заблокував карткові рахунки та доступ до депозитних вкладів, які були оформлені у відділеннях у АР Крим та м. Севастополі.

19 березня 2014 року на сайті банку з'явилась інформація про тимчасову неможливість банку виконувати свої обов'язки на території окупованого Криму.

Після цього він неодноразово звертався до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Одесі, але банк не повернув йому грошові кошти.

Із відповідей ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що банк припинив свою діяльність на території Автономній республіки Крим і м. Севастополя, у зв'язку з втратою можливості здійснювати банківську діяльність та незаконного вилучення майна, яке знаходиться на окупованій території.

Також представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вказав, що він не може відновити банківське обслуговування банківської картки НОМЕР_1 з коштами, що залишились на рахунку, у сумі, які вказав позивач - 355 209, 82 грн., оскільки в банку відсутні буд-які відомості щодо існування будь-яких коштів на банківській картці позивача.

Крім того, ПАТ «ПриватБанк» в своїх запереченнях вказав, що Центральним Банком РФ (Банк Росії) було припинено діяльність структурних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Криму (рішення №РНЗЗ/1). При чому, діяльність була припинена не внаслідок якихось неправомірних дій ПриватБанку чи невиконання ним вимог законодавства, а через обставини, які не залежали від ПриватБанку.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року Україною визнано факт окупації території АР Крим.

Таким чином, через прийняття низки нормативно-правових актів, ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавлений реальної можливості вести господарську діяльність на території Криму: непогашеними залишилися кредити позичальників Кримської філії ПриватБанку, а також ПриватБанк не має можливості виконувати взяті на себе зобов'язання перед клієнтами по обслуговуванню рахунків - у тому числі повернення депозитних вкладів.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з доводами представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що вказані обставини є обставинами непереборної сили у розумінні ст. 617 ЦК України, що унеможливили виконання Банком своїх зобов'язань, а тому вважає, що вимоги позивача не мають правової основи.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Тобто, таким чином, вищевказаним Законом України встановлено на кого саме покладається відповідальність по відшкодуванню шкоди у результаті окупації.

02 квітня 2014 року було прийнято Федеральний Закон №39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя». Метою цього закону є забезпечення захисту інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, що зареєстровані та (чи) діють на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16.03.2014р. У відповідності до ст. 4 цього Державна корпорація «Агентство з страхування вкладів» заснувало Агента у формі автономної некомерційної організації з метою реалізації цього Федерального закону, передає йому майно, видає щодо Агента розпорядчі акти та здійснює інші повноваження, що передбачені цим Федеральним законом.

Вказані обставини були підставами для придбання автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» (далі - АНО «ФЗВ) прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому статтями 7 та 9 Федерального закону від 02 квітня 2014 року № 39-ФЗ. Згідно ст.7 Федерального Закону №39-Ф3 Банком Росії направлено на адресу АНО «ФЗВ» повідомлення про виникнення підстав для придбання АНО «ФЗВ» прав (вимог) по вкладам, що розміщені в структурних підрозділах банків. Таким чином, АНО «ФЗВ» законодавством РФ було призначено, а АНО «ФЗВ» взяло на себе зобов'язання здійснити компенсаційні виплати у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ «ПриватБанк».

Однак, як пояснив в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3, він не звертався до вищевказаної АНО «ФЗВ» із заявою про виплату йому грошових коштів, що залишились на рахунку, у сумі 355 209, 82 грн. та про стягнення на його користь суму спричинених збитків, оскільки не мав жодних відношень з АНО «ФЗВ», тим більше з РФ.

Оскільки правовідносини щодо користування банківською карткою виникли лише між ним і ПАТ КБ «ПриватБанк», то він і звернувся до суду з позовом саме до ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_3 не надав суду належних і достатніх доказів того, що на його картковому рахунку, який був оформлений у відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк» АР Крим та м. Севастополя, залишилось 355 209,82 грн. Також не надано доказів завдання позивачу збитків незаконним блокуванням коштів у сумі 475 113,34 грн.

При цьому слід зазначити, що звертаючись до суду з уточненим позовом в грудні 2017 року, позивач вказував, що на його картковому рахунку залишились грошові кошти у сумі 41 161,81 грн. (а.с.137-147).

Звідки з'явились на картковому рахунку після грудня 2017 року грошові кошти у сумі 355 209,82 грн., позивач суду апеляційної інстанції пояснити не міг.

Що стосується посилання апелянта ОСОБА_3 на СМС-повідомлення, копія яких мається на а.с.164, то вони не можуть слугувати доказом існування в залишку на картці позивача грошових коштів у сумі 355 209,82 грн. Крім того, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи не вбачається походження цих СМС-повідомлень і що їх відправляло на ім'я позивача саме ПАТ КБ «ПриватБанк».

За змістом ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.04.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра