Справа № 464/4780/18 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/2949/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Львів

Справа № 464/4780/18

Провадження № 22-ц/811/2949/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 01 листопада 2018 рокуу складі судді Горбань О.Ю.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою про зобовязання Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго вчинити дії, а саме нарахувати та виплатити винагороду за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за 2016 рік та премію за липень 2017 року.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобовязано Державне підприємство Національна енергетична компанія Укренерго нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 винагороду за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за 2016 рік та премію за липень 2017 року.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна енергетична компанія Укренерго на користь держави судовий збір у розмірі 1 409 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржило Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що судом було не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, зокрема, не врахована позиція відповідача у справі, що містилася у відзиві на позовну заяву та була оголошена в ході судового засідання, не надано оцінки наявним в матеріалах справи доказам, невірно застосовано вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100.

Відповідно до п. 5.2.18.1 Колективного договору Держенергонагляду на 2015 рік винагорода за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за рік виплачується згідно з Положенням про виплату винагороди за підсумками роботи за рік (Додаток 7).

Положення про виплату винагороди за підсумками роботи за рік введене з метою підвищення ефективності виробничо-господарської діяльності та заохочення за особистий трудовий внесок працівників в загальні результати роботи Держенергонагляду.

Виплата винагороди за підсумками роботи за рік по своїй суті не є такою самою одноразовою виплатою працівнику Держенергонагляду як і виплата одноразового заохочення до професійного свята - Дня енергетика, виплата якої позивачу здійснена на виконання додаткового рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18.04.2016 у справі № 464/8975/15-ц

Зазначає, що за умови проведення правильного розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а правильність такого розрахунку не була оскаржена позивачем в судовому порядку) до суми коштів за час вимушеного прогулу ввійшли всі складові частини заробітної плати, в тому числі посадовий оклад, премія за вислугу років, щомісячна премія за результатами роботи підприємства, інші премії, надбавки заохочення. Те, що щомісячна премія за липень 2017 року та премія за результатами роботи за 2016 рік є частиною заробітної плати підтверджується й самим позивачем в позовній заяві та в судовому засіданні. Виплата середнього заробітку, який на нашу думку розраховано вірно та не оскаржено позивачем, за період з березня 2015 по серпень 2017 року, включила в себе всі складові заробітної плати, в тому числі і врахувала премії, стягнення яких є предметом позову.

Повторне стягнення в судовому порядку з роботодавця частини заробітної плати працівника за той самий період, за який цьому ж працівнику вже було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу вважає неприпустимим, та таким, що суперечить чинному законодавству.

Вказує, що з врахуванням того, що ДП «НЕК «Укренерго» при виконанні судового рішення у справі про поновлення ОСОБА_2 на роботі виплатило позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.03.2015 року по 27.08.2017 року (даний період охоплює як премію за 2016 рік, так і премію за липень 2017 року), виплатило працівнику заробітну плату в повному обсязі.

Просить рішення Сихівського районного суду м.Львова від 01 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» в судове засідання не зявився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 11.12.2007 працював начальником юридичного відділу відокремленого підрозділу Держенергонагляд в Західному регіоні ДП НЕК Укренерго (а. с. 14). 19.10.2015 звільнений з роботи у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, згідно п. 1. ст. 40 КЗпП України (а.с.15). Даний Наказ на звільнення оскаржений позивачем в судовому порядку. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2017 позивача поновлено на посаді начальника юридичного відділу з виплатою за час вимушеного прогулу середнього заробітку в розмірі 224 869,50 грн. В силу поновлення позивача на посаді з дати звільнення, період вимушеного прогулу вважається періодом його трудової фактичної діяльності.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, прийшов до висновку, що виплати, які просить нарахувати позивач, не охоплюються періодами, які взяті за основу при проведенні відповідачем розрахунку за судовим рішенням, а тому порушене право ОСОБА_2 підлягає захисту в судовому порядку, позов підставний і підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституція України гарантує в тому числі право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується право на своєчасне одержання винагородиВідповідно до ст.5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів.

Суб'єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об'єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об'єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ч.1 ст.21 цього ж Закону працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 22 Закону визначено, що суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно із ст.15 зазначеного Закону форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Зі змісту наведених норм Закону вбачається, що порядок визначення розміру премій встановлюється або у колективному договорі, або це питання узгоджується із профспілкою підприємства.

Між трудовим колективом та адміністрацією відокремленого підрозділу Держенергонагляд в Західному регіоні ДП НЕК Укренерго укладено колективний договір на 2016 рік. Сторонами підтверджено, що умови договору не змінювались з дати укладення Колективного договору та є діючими станом на дату розгляду справи в судовому засіданні в частині встановлення винагород, премій та інших додаткових виплат (а. с. 8).

П.5.2.14.4 Колективного договору передбачено, що премію за виконання основних результатів виробничо-господарської діяльності виплачувати не пізніше місячного строку після закінчення звітного періоду при виплаті зарплати за місяць. Окремо, відповідно до п. 5.2.16.1. Колективного Договору та на підставі Положення про виплату винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Держенергонагляду виплачується винагорода за результатами фінансово-господарської роботи за рік. Згідно вказаного положення, виплата винагороди за підсумками роботи за рік проводиться при наявності чистого прибутку, який залишається у розпорядженні ДП НЕК Укренерго, за рішенням економічної ради, які направляються на оплату праці та перераховуються Головдерженергонагляду компанією. Винагорода виплачується у повному обсязі працівникам, які пропрацювали весь календарний рік. Її розмір визначається кожному працівнику з нарахованої заробітної плати та стажу роботи в електроенергетичній галузі, визначеного відповідно до Положення про порядок та умови виплати щомісячної надбавки за стаж роботи в електроенергетичній галузі для працівників Держенергонагляду.

Колективним договором передбачено виплату працівникам відокремленого підрозділу Держенергонагляд в Західному регіоні ДП НЕК Укренерго, обох виплат визначених позовною заявою: виплати винагороди за результатами фінансово-господарської діяльності за рік та виплати премії за виконання основних результатів виробничо-господарської діяльності за місяць. Відтак, невиконання роботодавцем вказаних актів є порушенням конституційних гарантій на винагороду за працю, та дають право на звернення до суду в особливий спосіб без застосування строку давності.

Відповідно до ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Оскільки позивача було поновлено на посаді за рішенням суду з дати звільнення, період вимушеного прогулу вважається періодом його трудової фактичної діяльності, відтак за вказаний період на нього поширюються усі гарантії визначені як нормативними так і локальними актами.

Як встановлено, в ході судового розгляду справи виплата премій за липень 2017 року та винагороди за підсумками діяльності підприємства в 2016 році на підприємстві проводилась. Зі змісту колективного договору вбачається, що обмежень у виплаті зазначених винагород не має.

Згідно ст. 97 ч. 4 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до Додатку 7 до Колективного договору відокремленого підрозділу «Головдерженергонагляд» на 2016 року, а саме пункту 3 Положення про виплату винагороди за підсумками роботи за рік працівниками Держенергонагляду, не враховуються до складу заробітної плати зокрема виплата винагороди за підсумками роботи за попередній рік, премія за основні результати виробничо-господарської діяльності. (а.с. 10-11)

Доводи апеляційної скарги, що відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2017 року при поновленні ОСОБА_2 на роботі було виплачено премії, і крім того що премія входить у розмір заробітної плати колегія суддів вважає безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи. Тому зазначені доводи не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду.

Отже доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші про України", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 01 листопада 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 24.04.2019 року.

Головуючий

Судді