Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №440/1053/18

Провадження № 2/440/353/2019

02 квітня 2019 року м.Буськ, Львівська область

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Шендрікової Г.О.

за участю секретаря судового засідання Волошин Х.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю представника позивача адвоката Романко В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Буську цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,

встановив:

До Буського районного суду Львівської області з позовною заявою звернулась військова частина НОМЕР_1 в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

Позов мотивують тим, що ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 на посаді водія-кухара. За відповідачем був закріплений службовий автомобіль Урал -4320, 1988 року випуску, шасі № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . 17 квітня 2015 року , приблизно о 17 годині 45 хвилин водій-кухар військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_2 , керуючи військовим автомобілем Урал 4320, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить військовій частині НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , рухаючись по вул. Богдана Ліщини м. Сєвєродонецька, Луганської області по другорядній дорозі у напрямку м. Лисичанськ у порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, ігноруючи вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», що встановлений перед нерегульованим перехрестям із проспектом Хіміків м. Сєвєродонецька, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_4 , що рухався по проспекту Хіміків до перехрестя з вулиці Богдана Ліщини, перед яким встановлений дорожній знак 2.3. «Головна дорога», зіштовхнувся із лівою боковою поверхнею автомобіля Урал 4320 під керуванням молодшого сержанта ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований, а його автомобіль отримав механічні ушкодження. 15 березня 2016 року заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області позов ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Судовим рішенням передбачено стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 84155 гривень в тому числі: матеріальну шкоду у розмірі 79004,96 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., судові витрати в розмірі 4150,04 грн. 26 грудня 2016 року листом Управління державної казначейської служби України у Яворівському районі повідомило, що меморіальним ордером № 1 від 22 грудня 2016 року забезпечено стягнення основного боргу на суму 76891,56 гривень на користь ОСОБА_4 з рахунку військової частини НОМЕР_1 згідно виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 серпня 2016 року. З рахунку військової частини в подальшому було ще стягнуто суму, що в цілому становить 84155 гривень. На даний час вся сума сплачена військовою частиною. В добровільному порядку ОСОБА_2 відмовився відшкодувати завдані збитки. Просять суд стягнути в порядку регресу з відповідача суму заподіяної майнової шкоди державі, що становить 84155 гривень.

Представник позивача у вступному слові підтримав заявлений позов, просить його задоволити з викладених підстав у позовній заяві. Звернув увагу суду, що заочним рішенням, яке набуло законної сили і виконане у встановленому законом порядку, встановлені обставини події. Відповідачу ОСОБА_2 відомо про ухвалене заочне рішення судом.

Відповідач заперечив проти задоволення позову. У вступному слові повідомив, що він не заперечує, що дійсно проходив військову службу. Вказані події позивачем дійсно мали місце. З заочним рішенням він не погоджується, оскільки його не було належно та вчасно повідомлено про день та час розгляду справи. Окрім того, він проходив службу як водій-кухар, а в день події віз боєприпаси на передову, оскільки в той момент не було достатньо військових, а накази звик виконувати.

Представник відповідача адвокат Романко В.Р., заперечив проти задоволення заявленого позову, підтримав позицію яку виклав у відзиві на позов. З представленого відзиву убачається, що на особу, яка перебувала у трудових (службових) відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно. Вважає, що відповідач несе обмежену відповідальність , тобто його матеріальна відповідальність обмежується розміром не більше місячного грошового забезпечення. Разом з тим, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за приписами п. 3 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженої Постановою Верховної ради України від 23.06.1995 року № 243 несуть матеріальну відповідальність за наявності делікту: заподіяння прямої дійсної шкоди, протиправної їх поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди, вини у заподіянні шкоди. Вважає, що ухвалене заочне рішення Сєвєродонецьким міським судом Луганської області від 15.03.2016 року в розумінні ст. 82 ЦПК України обставини, які встановлені при розгляді іншої справи можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі в справі. Просить суд відмовити у задоволенні заявленого позову.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши представлені в розпорядження суду письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 , м. Яворів Львівської області, третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, моральної шкоди та судових витрат задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 84155 гривень в тому числі: матеріальну шкоду у розмірі 79004,96 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., судові витрати в розмірі 4150,04 грн. Рішення набуло законної сили у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заочним рішенням встановлено, що автомобіль Урал 4320, 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 належить військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 , Львівська область, Яворівський район, м.Яворів) та володіє цим об`єктом в силу права оперативного управління. Транспортний засіб, на якому військовослужбовець ОСОБА_2 скоїв ДТП перебуває на обліку у військовій частині НОМЕР_1 . Під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 керував автомобілем за наявності належних правових підстав. Доказів неправомірності заволодіння ОСОБА_2 транспортним засобом, як під час розгляду кримінального провадження на досудовому провадженні, так і в даному судовому засіданні не здобуто.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач не приймав участі у розгляді справи у Сєвєродонецькому міському суді Луганської області, не беруться до уваги судом, оскільки про прийняте рішення судом відповідач знав, однак правом на оскарження ухваленого рішення судом не скористався, не представив суду належних доказів.

Спростування обставин представником відповідача, які встановлені рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області в розумінні ч. 5 ст. 82 ЦПК України, також не заслуговують на увагу, оскільки представник відповідача спростовував наявність винних дій з боку його довірителя у вчиненні його довірителем дорожньо-транспортної пригоди, а вина його довірителя встановлена рішенням суду.

З повідомлення Управління державної казначейської служби України у Яворівському районі Львівської області від 26.12.2016 року № 02-08/1554 убачається, що меморіальним ордером № 1 від 22.12.2016 року забезпечено стягнення основного боргу на суму 76891,56 гривень на користь ОСОБА_4 з рахунку Військової частини НОМЕР_1 згідно виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

З представлених меморіальних ордерів № 1 від 22.12.2016 року та № 3 від 21.12.2016 року убачається, що кошти в сумі 76891,56 грн. та 3913,44 грн. були сплачені в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 .

В силу ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Ураховуючи те, що винною особою у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є ОСОБА_2 , який під час розгляду справи не заперечив, що саме з його вини була вчинена дорожньо-транспортна пригода, оскільки він перебував за кермом джерела підвищеної небезпеки. Однак, в частині стягнення з нього відшкодованої шкоди категорично заперечив.

Відповідно до п. 7, 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою ВР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» передбачено механізм та порядок відшкодування шкоди.

Так, п. 7 вказаного положення військовослужбовці і призвані на збори

військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам

шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства

військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій

частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним

законодавством України.

З п.31 вказаного положення убачається, що у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення

про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник)

військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством,

подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою

шкоди.

Витягом із наказу командира 24 окремої механізованої бригади (по стройовій частині) від 21.05.2014 року № 113 убачається, зо молодшого сержанта ОСОБА_2 , призваного Бродівським РВК Львівської області 21 травня 2014 року водієм-кухарем 4 господарчого відділення взводу забезпечення роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення бригади.

Згідно витягу з наказу командира 24 окремої механізованої бригади (по стройовій частині) від 14.05.2015 року № 89-РС молодшого сержанта ОСОБА_2 звільнено у запас за пунктом «є».

Відповідно до ч. 6 ст. 251 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Датою виконання зобов`язання є сплата заподіяної шкоди за рішенням суду, а саме 22 грудня 2016 року. Позов заявлений позивачем 31.05.2018 року, тобто в межах строку позовної давності встановленої ст. 257 ЦК України, а саме в межах загальної позовної давності яка встановлена тривалістю у три роки.

Ураховуючи викладене, що суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

В силу ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким чином, з відповідача, в порядку ст. 143 ЦПК України, слід стягнути на користь держави судовий збір.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 82, 133, 143, 258, 259 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ЄДРПО НОМЕР_6 , МФО 820172 матеріальну шкоду в сумі 84155 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1262 гривні 33 копійки.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня закінчення розгляду справи шляхом подачі апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08 травня 2019 року.

Учасники справи:

Позивач: військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ЄДПОУ 07652444, МФО 820172, Державна казначейська служба України м.Київ

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер невідомо.

Суддя: Г. О. Шендрікова