Дата документу 06.05.2019 Справа № 333/2889/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2889/17 Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А.В.
Провадження № 22-ц/807/1340/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом в сумі 15 852,38 грн., яка утворилась за договором б/н від 12.07.2007р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач за вказаним вище договором отримала кредит в сумі 10 300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Однак відповідач свої зобов'язання з повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом в строк, визначений у договорі, належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 30.04.2017 року у ОСОБА_3 утворилась заборгованість у сумі 15 852,38 грн., яка складається із: 5 561,89 грн. - заборгованості по кредиту, 7 112,39 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2 185,13 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 250 грн. - штрафу (фіксована частина) та 742,97 грн. - штрафу (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути вказану заборгованість з відповідач на свою користь, а також сплачений за подання позову судовий збір.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2017р. позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом в сумі 15 852,38 грн. задоволені повністю.

03.04.2018 р. на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2017р. у справі № 333/2889/17.

Ухвалою від 04.04.2018р. заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення

Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2017р. прийнята судом до розгляду.

Ухвалою від 16.04.2018р. заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2017р. задоволено: заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2017р. у цій справі скасовано, розгляд справи визначено судом проводити в порядку загального провадження.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 12.07.2007р.: 5561 грн. 89 коп. - заборгованість по кредиту, 7112 грн. 39 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2185 грн. 13 коп. - заборгованість за пенею та комісією та 1 499 грн. 78 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального права та чисельні порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Також в апеляційній скарзі міститься клопотання про застосування строків позовної давності.

Приватбанк, отримавши копію апеляційної скарги, відзиву на неї до суду не спрямував, що не є перешкодою у відповідності до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України для апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового

рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 12.07.2007 року ОСОБА_3 підписано заяву, за змістом якої вона виявила бажання оформити на своє ім'я кредитну картку «Універсальна» із встановленням на неї кредитного ліміту у розмірі 7000 грн.

Зміст заяви свідчить, що її підписано відповідачем, яка надала свої анкетні дані, та підписалась під зазначенням, що ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй у письмовій формі. Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позичальник погодилась, що ця заява разом із пам'яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позичальник у вказаній заяві підтвердила, що надана нею інформація є вірною, а банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити або ж анулювати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта про розмір первісного встановленого кредитного ліміту в Пам'ятці клієнта.

На підставі цього судом було зроблено висновок, що між сторонами відбулось укладення кредитного договору із використанням кредитної картки «Універсальна».

За умовами договору позичальник за користування кредитом має сплачувати відсотки в розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Пунктом 5.5.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом та Овердрафтом) позичальник сплачує відсотки за завищеною відсотковою ставкою або ж додаткову комісію, розміри якої визначаються Тарифами.

Згідно з заявою при порушення клієнтом строків платежів за кожним із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же самий строк.

Матеріали справи свідчать, що наведений вище договір про надання банківських послуг від 12.07.2007 р., відповідно до умов якого позивачу встановлений кредитний ліміт, жодною із сторін не оскаржувався, в судовому порядку недійсним не визнавався та не був розірваний.

Суд встановив, що позивачем свої зобов'язання зі встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок відповідача згідно з умовами вказаного вище кредитного договору виконано повністю, що підтверджується випискою по рахунку, яка наявна в матеріалах цієї справи.

Разом з тим, відповідач взятих на себе договірних зобов'язань належним чином не виконала, отримані кредитні кошти, відсотки за користування кредитом у строк, визначений у договорі в повному обсязі не повернула, чим порушила умови договору.

Так, за розрахунком позивача, у ОСОБА_3 виникла заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 5 561,89 грн., 7112,39 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що нараховані за період з 03.09.2007 р. по 30.04.2017 р., 2 185,13 грн. заборгованість за пенею та комісією за період з 05.10.2007р. по 30.04.2017р. Також банком при поданні позову було нараховано штрафи: фіксована частина - 250 грн., процентна складова - 742,97 грн.

Суд зазначив, що факт наявності наведеної вище заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом підтверджується наявною в матеріалах цієї справи випискою по рахунку й не спростований відповідачем.

Встановивши всі вищезазначені обставини та визнавши на підставі ст.ст. 1049, 525, 526, 530 ЦК України порушеними відповідачем умови договору з повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, суд задовольнив позов банку частково, стягнувши тіло кредиту, нараховані відсотки та комісію і пеню в загальному розмірі - 14859,41 грн. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення штрафів, суд вважав неправомірним нарахування банком подвійної відповідальності за одне й те ж саме порушення - несвоєчасне здійснення платежів, у зв»язку з чим вже була нарахована пеня.

В скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що судом фактично після скасування

заочного рішення не проводились судові засідання, які безпідставно відкладались, а останнє засідання 19.12.2018р., на яке вона запізнилась, тривало 5 хвилин, після чого суд видалився до нарадчої кімнати та, повернувшись, оголосив резолютивну частину рішення. При цьому, судом не було зважено на те, що витребувані оригінали доказів не були надані банком. Також вказувала, що судом безпідставно було відмовлено в задоволенні її клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи підписів у заяві, оскільки вона не визнавала, що заява від 12.07.2007р. була підписана нею. Посилаючись на ці, на її думку, порушення судом норм процесуального прав, відповідач ніяких клопотань, пов»язаних з цими упущеннями суду, до апеляційного суду не спрямувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильно вирішення справи.

Частина 3 вказаної норм містить випадки обов»язкового скасування рішення суду, але таких доводів апеляційна скарга не містить.

Тому колегія з»ясовує правильність вирішення справи по суті одночасно із з»ясуванням, чи допущено судом порушення норм процесуального права.

Відповідач в скарзі зазначає про те, що кредитний договір у розумінні статті 1050 ЦК України не укладався між нею та банком, на що вказує відсутність письмової форми договору із наявністю всіх притаманних йому істотних умов, а заяву, Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи не підписані нею. Також вказує, що не мається доказів отримання нею будь-якої картки, та наявності і розміру заборгованості, які не підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

За матеріалами справи колегією встановлено, що ОСОБА_3 на підставі заяви від 12.07.2007р. приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які діяли у редакції на час такого приєднання ( а.с. 7).

Так, у підписаній нею вказаній заяві остання погодилась, що дана заява разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що вона ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй у письмовому вигляді, які вона зобов»язалась виконувати.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути

укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

В порядку ст.. 639 ЦКУ сторони домовились, що договір про надання банківських послуг складається з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строків для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Отже, вказаний договір є договором приєднання і складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Датою укладання цього договору є дата підписання позичальником відповідної Заяви.

В заяві відмічено позначкою, який вид картки бажала отримати ОСОБА_3, а саме, картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», та бажаний кредитний ліміт в сумі 7000 грн., визначено також і розмір відсотків за користування кредитним лімітом - 3 % щомісячно, що саме і свідчить про тип картки та про домовленість сторін про отримання саме кредиту та кредитної картки.

Про зазначені обставини також свідчить підписана 12.07.2007р. ОСОБА_3

довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у якій продубльовані базові умови кредитування, які викладені в Тарифах ( а.с.172).

З наданої довідки банку вбачається, що відповідно до заяви відповідач 12.07.2007р. отримала картку № НОМЕР_1 зі строком дії 07/11, отримання якої зафіксовано також у положеннях довідки про умови кредитування та заяві позичальника, які підписано особисто відповідачем ( а.с. 171-172).

Наголошуючи на тому, що судом безпідставно було відмовлено в задоволенні її клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, відповідач відповідного клопотання апеляційному суду не заявила. А тому за вказаними доказами презюмується, що при наявності її анкетних даних та копії паспорту, вказані договірні відносини виникли саме між нею та позивачем.

Отже, колегія вважає, що цими обставинами доведено, що в дійсності договірні відносини між сторонами відбулись на вищезазначених умовах, вони за своєю суттю є кредитними, оскільки отримана саме кредитна картка, та факт отримання картки є підтвердженим.

Користування кредитним лімітом з допомогою вказаної картки підтверджується випискою про рух коштів по картрахунку відповідача, яка є належним доказом у справі, оскільки складена на підставі фіксації всіх операцій клієнта програмним забезпеченням із подальшим формуванням відповідної виписки по картрахунку.

Вбачається, що 12.07.2007р. на картрахунок клієнта встановлено кредитний ліміт в сумі 7000 грн., що вважається його фактичним надання клієнту банком. В подальшому, 23.12.2008р. кредитний ліміт було збільшено банком до 10300 грн.

З виписки по картрахунку вбачається, що 03.08.2007р., 04.08.2007 та 06.08.2007р. ОСОБА_3 скористалась кредитним лімітом, знявши через банкомат 6695 грн., 04.02.2008р. здійснила поповнення картрахунку на суму 1010 грн., та припинила користування карткою.

Проте, банк на виконання умов договору нараховував на суму заборгованості за тілом кредиту обумовлені відсотки, пеню та комісію, внаслідок чого наростаючим підсумком заборгованість відповідача поступово збільшувалась.

Банк визначив заборгованість станом на 30.04.2017р. у загальному розмірі 15 852,38 грн., в тому числі: 5 561,89 грн. - заборгованості по кредиту, 7 112,39 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2 185,13 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 250 грн. - штрафу (фіксована частина) та 742,97 грн. - штрафу (процентна складова).

Та суд визнав доведеним і обґрунтованим такий розмір, стягнувши всі його складові, крім штрафів. Та рішення суду в частині відмовлених вимог щодо штрафів ані банком, ані відповідачем не оскаржується.

В скарзі ОСОБА_3 вперше заявила клопотання про застосування строку позовної давності, яке не може бути задоволено апеляційним судом з огляду на наступне.

За положеннями цивільного кодексу України позовна давність може бути застосована судом за заявою учасника справи, зробленою до ухвалення у ній рішення по суті. На стадії апеляційного розгляду така заява може вирішуватись лише у випадку, якщо у особи, яка надала її, не було можливості подати її до ухвалення рішення судом.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення скасовано 16 квітня 2018р. та ОСОБА_3 була присутня у цьому судовому засіданні, а нове рішення ухвалено 19.12.2018р., тобто у відповідача малась можливість як у заяві про перегляд заочного рішення, так і в подальшому, після його скасування, протягом 8 місяців подати заяву про застосування строку позовної давності. Але зробила таку заяву відповідач тільки у апеляційній скарзі як її окремий довід.

За таких обставин, колегія вважає, що у відповідача не було перешкод для подання такої заяви суду першої інстанції, а тому на стадії апеляційного перегляду справи така заява не підлягає вирішенню відповідно до меж апеляційного розгляду, визначених ст. 367 ЦПК України.

Разом з тим, колегія при перевірці розрахунку заборгованості звертає увагу на такі обставини.

З наданої банком довідки слідує, що строк дії виданої ОСОБА_3 картки становить до 07/2011, а отже остання діяла до 31.07.2011р. ( а.с. 113). Відомостей про перевидачу картки після закінчення строку її дії матеріали справи не містять.

Отже, відсотки, обумовлені договором, а також комісію та пеню слід було нараховувати тільки по цю дату.

Станом на дату закінчення строку дії картки 31.07.2011р. заборгованість відповідача склала: за тілом кредиту - 6695 грн., за відсотками - 8835,25 грн., за пенею та комісією - 2811,90 грн.

З наданої виписки по рахунку вбачається, що, незалежно від того, що строк дії картки закінчився, а нову відповідачу не було надано, рахунок відповідача залишався відкритим, на який в 2013р. надійшло багато платежів для погашення заборгованості.

Тому, вказані кошти слід спрямувати на погашення тієї заборгованості, яку колегією визначено станом на день закінчення дати кредитування зі збігом строку дії картки, розмір якої становить 18 342,15 грн. Загальний розмір надходжень складає: 1010 + 6,50 + 310 + 1792,45 + 150 + 745 + 2,52 + 1575,10 + 745 + 1803,56 + 745 + 0,17 + 940,74 + 745 + 3012,67 + 745,64 + 745 + 5 + 2943 + 220,94 + 220,94 + 220,94 + 220,94 + 25,69 + 1121,13 + 10,13 + 741,68 + 359,47 + 3,34 + 1, 67 + 0,84 + 0,42 + 0,21 + 0,15 + 32,99 = 18 191,51 грн.

Непокрита погашенням різниця і буде сумою до стягнення: 18 342,15 - 18 191,51 = 150,64 грн., яка є тілом кредиту, оскільки погашення відбувається спочатку пені та комісії, потім - відсотків, потім - за тілом кредиту.

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції, неповно з»ясувавши всі обставини у справі, зокрема, не врахувавши строку дії картки, помилково вважав, що всі здійснені банком нарахування, зокрема, після строку закінчення кредитування, підлягають стягненню з відповідача.

Відтак, рішення суду в частині розміру стягнутої судом заборгованості підлягає зміні

та визначеного до стягнення судового збору скасуванню.

Задовольняючи позовні вимоги на суму 150,64 грн., колегія перераховує судовий збір, який належить банку до відшкодування за рахунок відповідача. Так, банком заявлено позов з матеріальними вимогами на суму 15 852,38 грн., за подання якого сплачено судовий збір в сумі 1600 грн., а задоволено вимоги на суму 150,64 грн., тому відшкодуванню за рахунок відповідача належить судовий збір на суму: 150,64 х 1600 : 15 852,38 = 15,20 грн.

Відповідачем сплачено судовий збір за подення апеляційної скарги в сумі 2400 грн. за скасування рішення, яким стягнуто 14859,41 грн., а відмовлено в позові на суму 14 709,41 грн., тому відшкодуванню відповідачеві за рахунок позивача належить судовий збір в сумі: 14709,41 х 2400 : 14859,41 = 2375,77 грн.

Взаємозаліком сум судового збору, які належать кожній із сторін за рахунок іншої, визначається сума судового збору, яку відповідачу має компенсувати банк: 2 375,77 - 15,20 = 2 360,57 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2018 року у цій

справі скасувати в частині стягнення судового збору та змінити в частині розміру стягнутої заборгованості з кредитним договором, зменшивши стягнуту суму заборгованості з 14 859 грн. 41 копійки до 150 грн. 64 копійок.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2 360 (дві тисячі триста шістдесят) гривень 57 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята, складена та підписана 06 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: