Справа № 171/662/19
"27" травня 2019 р. м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Семенової Н.М., за участю секретаря судового засідання Ровної Н.А., розглянувши заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Центр Фінансових Рішень» Чирви В.Г. про забезпечення позову, -
24.05.2019 року представником позивача подана заява про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на транспортні засоби, а саме:
транспортний засіб марки AUDI, модель 80. 1.6, 1990 року випуску;
транспортний засіб марки ПФ, модель ФЕРМЕР, 2001 року випуску;
транспортний засіб марки КРД, модель 050125, 2013 року випуску;
транспортний засіб марки FIAT, модель SCUDO, 1998 року випуску;
транспортний засіб марки RENAULT, модель KANGOO, 2004 року випуску;
транспортний засіб марки NISSAN, модель MAXIMA ЗНГ, 1997 року випуску.
Заява обґрунтована тим, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову відповідач має можливість відчужити належне йому майно, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду про задоволення її позову.
Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.
Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне:
Відповідно до частини 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, встановленням обовязку вчинити певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання тощо. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд з`ясовує наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів,співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.
В своїй заяві представник позивача ставить питання про забезпечення його позову шляхом накладення арешту на майно, належне відповідачам, а саме:
транспортний засіб марки AUDI, модель 80. 1.6, 1990 року випуску;
транспортний засіб марки ПФ, модель ФЕРМЕР, 2001 року випуску;
транспортний засіб марки КРД, модель 050125, 2013 року випуску;
транспортний засіб марки FIAT, модель SCUDO, 1998 року випуску;
транспортний засіб марки RENAULT, модель KANGOO, 2004 року випуску;
транспортний засіб марки NISSAN, модель MAXIMA ЗНГ, 1997 року випуску.
Вирішуючи дану заяву, суд враховує, що предметом позову ТОВ «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» є стягнення заборгованості за кредитним договором, що не є спором про право на рухоме майно, що знаходяться у власності чи користуванні відповідачів, а тому посилання позивача як на підставу забезпечення позову на те, що відповідачі до вирішення спору по суті можуть відчужити таке майно є необґрунтованим.
У даному випадку накладенням арешту на нерухоме майно відповідачів може бути безпідставно обмежено їх право володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Суд звертає увагу, що відповідно до Інструкції з примусового виконання рішень арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.
Між тим, заявляючи вимоги про накладення арешту на рухоме майно, належне відповідачам, представник позивача належним чином не мотивував необхідність застосування саме такого заходу забезпечення позову.
На переконання суду, застосування такого заходу забезпечення позову як арешт майна відповідачів може призвести до безпідставного обмеженням права власності відповідачів та прав інших користувачів цього майна, в тому числі заборони користуватися належним рухомим майном.
Заява представника позивача ОСОБА_1 та матеріали справи не містять даних та доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову в разі невжиття заходів забезпечення, зокрема, шляхом арешту майна відповідачів.
Крім того, у справі відсутні дані щодо вартості майна, яке належить відповідачу та на яке позивач просить накласти арешт, станом на час розгляду заяви, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості оцінити співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, збалансованість інтересів сторін, розумність і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.
З урахуванням наведеного, у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 149-150, 153 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні заяви представника позивача Чирви В.Г. про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Центр Фінансових Рішень» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н. М. Семенова