ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/7/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/553/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Боржник - ОСОБА_1

Стягувач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

Заінтересовані особи - Чернігівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2019 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 04 березня 2019 року

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ТОВ «Оптіма Факторинг» звернулось із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та просило замінити стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «Оптіма Факторинг» у виконавчому провадженні № 51105679 з примусового виконання рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви ТОВ «Оптіма Факторинг» посилалось на те, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області 04 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору № 055-075279/1300938-вкл-л від 10 липня 2013 року в розмірі 87182,64 грн та судовий збір в розмірі 1307,74 грн.

Заявник вказує, що 30 травня 2018 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладений договір відступлення права вимоги № 000131-а, за умовами якого відбулось переуступлення прав вимоги і таким чином відбулась заміна кредитора у зобов`язаннях, зокрема і за зобов`язанням ОСОБА_1 , а тому просить замінити сторону виконавчого провадження з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «Оптіма Факторинг».

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2019 року заява ТОВ «Оптіма Факторинг» задоволена.

Замінено стягувача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» у виконавчому провадженні № 51105679 з примусового виконання рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.03.2016 року по справі № 748/7/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 87182 грн. 64 коп заборгованості, що складається з: 4999 грн 87 коп. - заборгованість за кредитним договором; 14 519 грн. 53 коп. - заборгованість прострочена за кредитним договором; 44 209 грн. 67 коп. - нараховані відсотки по заборгованості; 23 453 грн. 57 коп. - пеня, яка виникла по кредитному договору № 055-075279/1300938-вкл-л від 10 липня 2013 року та судовий збір в розмірі 1 307,74 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Вовк М.П. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що при відкритті провадження у справі за заявою ТОВ «Оптіма Факторинг» заявником не був сплачений судовий збір та додані копії документів до заяви, а не оригінали.

Апелянт посилається, що до суду першої інстанції були подані письмові заперечення на заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні та на підставі ст.ст. 178, 180, 182 ЦПК України подані заяви-клопотання від 23 листопада 2018 року, від 11 грудня 2018 року та від 04 березня 2019 року у задоволенні яких судом необґрунтовано відмовлено.

Усупереч ст. 518 ЦК України боржник ОСОБА_1 не була письмово повідомлена про заміну кредитора у зобов`язанні.

Апелянт наголошує, що договір про відступлення прав вимоги від 30 травня 2018 року, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Оптіма Факторинг», є недійсним, оскільки підписаний особою, повноваження якої не підтверджені, розпочата процедура ліквідації банку, а отже цей договір не може бути підставою заміни сторони у виконавчому провадженні.

На переконання апелянта, заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2016 року є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а стягнута з ОСОБА_1 сума заборгованості у розмірі 87182 грн.64 коп. не відповідає дійсності і підлягає уточненню.

Апелянт наголошує, що судом повинні бути взяті до уваги вимоги Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У встановлений судом строк учасники судового розгляду відзиви не подали.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Вовка М.П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву ТОВ «Оптіма Факторинг», суд першої інстанції виходив з того, що згідно договору відступлення права вимоги № 000131-а від 30 травня 2018 року ТОВ «Оптіма Факторинг» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», включно і до ОСОБА_1 , а тому прийшов до висновку про наявність підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит» 87182 грн.64 коп. заборгованості, яка складається з: 4999 грн. 87 коп. - заборгованість за кредитним договором;14519 грн. 53 коп. - прострочена заборгованість за кредитним договором; 44209 грн. 67 коп. - нараховані відсотки по заборгованості; 23453 грн. 57 коп. - пеня, яка виникла по кредитному договору № 055-075279/1300938-вкл-л від 10 липня 2013 року.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2016 року ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувалось і набрало законної сили та, за приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, є преюдиціальним при вирішенні цієї справи. (том 1 а.с.62-64).

З метою примусового виконання рішення Чернігівського районного суду від 04 березня 2018 року по справі № 748/7/16-ц, Чернігівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкрито виконавче провадження № АСВП 51105679. Дотепер стягнута судом заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 не сплачена.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 30 травня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладений договір № 000131-а про відступлення прав вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», включно і до ОСОБА_1

Зазначені обставини в апеляційному суді не спростовані і не заперечувались.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, виходячи із сукупності обставин цієї справи, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлено наявність підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні.

Твердження апелянта про відсутність доказів повідомлення боржника ОСОБА_1 про заміну кредитора не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки з огляду на ч. 2 ст. 516 ЦК України це не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку сплати заборгованості за кредитним договором, стягнутої рішенням Чернігівського районного суду м.Чернігова від 04 березня 2016 року у розмірі 87182 грн. 64 коп.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до оспорювання укладеного між банком та ТОВ «Оптіма Факторинг» договору відступлення прав вимоги та незгодою апелянта з рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, що не є предметом розгляду цієї справи при вирішенні питання про заміну сторони у вже відкритому виконавчому провадженні.

Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази щодо визнання договору про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Оптіма Факторинг», недійсним.

Відтак, за приписами статті 204 ЦК України, виходячи з презумпції правомірності правочину, договір № 000131-а від 30 травня 2018 року про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Оптіма Факторинг» - є чинним.

Зважаючи на сукупність обставин справи, апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 не є стороною договору про відступлення права вимоги і апеляційному суду, усупереч вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних і допустимих документальних доказів на підтвердження порушення її прав та законних інтересів внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги та заміни сторони у виконавчому провадженні.

Доводи скарги про незаконність поданої ТОВ «Оптіма Факторинг» заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, апеляційний суд відхиляє, виходячи з приписів ст. 4 ЦК України, із змісту якої, зокрема, убачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як убачається з матеріалів справи, після ухвалення рішення Чернігівського районного суду від 04 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості у розмірі 87182 грн. 64 коп., інші судові рішення про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 055-075279/1300938-вкл-л від 10 липня 2013 року, зокрема у розмірі 296674 грн.89 коп. - судом не ухвалювались (том 1 а.с.87-95).

Відтак, аргументи скарги про існування заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 055-075279/1300938-вкл-л від 10 липня 2013 року у розмірі 296674 грн.89 коп. не підтверджені ніякими належними і допустимими документальними доказами, а тому не впливають на вирішення спору по суті і не можуть бути предметом дослідження у цій справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, передбачені процесуальним законом підстави для скасування ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2018 року - відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: