Провадження № 22-ц/802/219/19 Категорія: 48 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката Грибан Ж. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грибан Жанни Володимирівни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у нього з ОСОБА_1 народилась донька ОСОБА_4, яка на даний час є малолітньою, проживає разом з матір'ю. Він проживає окремо від них. Всі обов'язки по утриманні доньки ним виконуються, проте відповідач здійснює перешкоди у спілкуванні з дитиною та не дає можливості брати участі у її вихованні. З метою захисту порушених прав дитини, безперешкодного спілкування з нею, та порушення його прав, як батька, він звернувся з відповідною заявою у Службу у справах дітей Луцької міської ради. 23.09.2016 року рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради було визначено спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Даним рішенням встановлено йому побачення з дитиною щонеділі з 11 год. до 14 год. у присутності матері дитини ОСОБА_1, терміном на 3 місяці. Зобов'язано ОСОБА_1 не перешкоджати йому брати участь у вихованні дитини та завчасно попереджати про можливість та причини змін у визначеному порядку його зустрічей. Зобов'язано його чітко дотримуватись визначених годин побачень із дитиною та завчасно попереджати ОСОБА_1, про можливість та причини змін у визначеному порядку його зустрічей. Позивач вважає вказане рішення незаконним, та таким, що порушує його права, як батька, та права його малолітньої доньки ОСОБА_4 Відповідач по справі позбавляє його можливості спілкуватися з донькою по телефону, відводити та забирати з дитячого садка, позбавляє його можливості провести санаторно-курортне лікування доньки разом з ним, а також унеможливлює його побачення з малолітньою ОСОБА_4 під час свят. Позивач просить суд змінити порядок і спосіб його зустрічей з малолітньою дитиною ОСОБА_4, встановлений рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради, та визначити наступний спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини: надати можливість йому перший та третій тиждень місяця відводити малолітню доньку ОСОБА_4 в дошкільний заклад та забирати з нього; забирати для спілкування та виховання малолітньої ОСОБА_4 з 10 год. суботи по 17 год. неділі, кожного другого та четвертого тижня місяця; надавати йому можливість проводити оздоровлення доньки протягом 15 днів на морі, або в санаторно-курортному закладі на території України під час літніх канікул; надавати йому можливість спілкуватись та гуляти, без участі матері, з донькою під час великих релігійних та державних свят (Новий рік, Різдво, Пасха, Трійця, День Незалежності України), день народження ОСОБА_4, день його народження.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року позов задоволено частково. Визначено позивачу ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1: першу та останню суботу місяця з 11.00 год. до 14.00 год. у присутності матері дитини ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано матір дитини ОСОБА_1, не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні дитини та завчасно попереджати про можливість та причини змін у визначеному порядку його зустрічей. Зобов'язано ОСОБА_3 дотримуватись визначених годин побачень із дитиною. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 551 грн. 20 коп. судових витрат по справі. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Грибан Ж. В. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що ОСОБА_1 намагалась дотримуватись рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, яким визначено порядок спілкування ОСОБА_3 з малолітньою ОСОБА_4. Однак ці зустрічі перетворювались на гучні сварки, наслідком яких був стрес для малолітньої дівчинки. Поведінка ОСОБА_3 в присутності дитини була травмуючою та такою, що не відповідала інтересам дитини.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, представник відповідача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.

Відповідач та її представник в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Грибан Ж. В., приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у її вихованні, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає її нормальному розвитку, але у зв'язку з виниклими непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її малолітнього віку, поведінки батьків, між якими не має порозуміння, що в свою чергу може негативно вплинути на розвиток дитини, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_4.

На даний час малолітня дитина ОСОБА_4 проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення.

З метою безперешкодного спілкування з малолітньою донькою позивач звернувся з відповідною заявою в орган опіки та піклування у Службу у справах дітей Луцької міської ради.

23.09.2016 року рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради було визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 Даним рішенням встановлено останньому побачення з дитиною щонеділі з 11 год. до 14 год. у присутності матері дитини ОСОБА_1, терміном на 3 місяці. Зобов'язано ОСОБА_1 не перешкоджати йому брати участь у вихованні дитини та завчасно попереджати про можливість та причини змін у визначеному порядку його зустрічей. Зобов'язано його чітко дотримуватись визначених годин побачень із дитиною та завчасно попереджати ОСОБА_1, про можливість та причини змін у визначеному порядку його зустрічей (а.с. 26).

Органом опіки та піклування надано суду висновок від 31.10.2018р. про недоцільність визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 (а.с. 125, 124).

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. (ст. 141 СК України).

Відповіднодо статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України).

Відповідно до положень ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, однак, задовольняючи частково позовні вимоги, суд покликався на те, що доказів, які б свідчили про те, що позивач негативно впливає на дитину, погрожує дитині, і це перешкоджає розвитку дитини суду не надано. При цьому суд виходив з рівності прав обох батьків щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина.

Разом з тим з матеріалів справи убачається, що поведінка позивача по відношенню до матері дитини, яка носить агресивний характер, і проявляється також і в присутності дитини, призвела до вкрай негативного ставлення дитини до свого батька - позивача у справі. Дані обставини підтверджуються висновком Луцького ВП ГУНП у Волинській області № 855, оглянутим в судовому засіданні, відповідно до якого 8 лютого 2017 року позивач вчинив сварку в громадському місці, при якій в присутності дитини принижував образливими словами відповідача, погрожував їй, говорив на підвищених тонах, у зв'язку з чим з ОСОБА_3 було проведено бесіду профілактичного характеру про недопустимість протиправної поведінки.

26 лютого 2017 року ОСОБА_1 повторно звернулася в органи поліції з приводу поведінки ОСОБА_3, який вчиняв протиправні дії по місцю проживання відповідачки, внаслідок розгляду звернення з ОСОБА_3 повторно проведено профілактичну бесіду. Матеріали Луцького ВП ГУНП у Волинській області по даному факту були оглянуті під час розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того, факти агресивної поведінки позивача, яка призвела до виникнення негативних емоцій, почуття страху у дитини, підтвердили допитані в суді першої інстанції свідки.

Згідно висновку експерта № 3195/3196/3197 судової психологічної експертизи, складеного 21 березня 2018 року, експертом Львівського науково-дослідного інституту судової експертизи, який знаходиться за адресою: 79024, м. Львів, вул. Липинського, 54, проведеної на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2017 року, ОСОБА_4, ситуативно висловлює негативне відношення до батька, страх перед ним, діагностично визначається відсутністю стабільної позитивної емоційної прив'язаності до нього, конфліктне відношення, зокрема, через призму слідів психотравмуючого на психіку дитини впливу ряду конфліктних ситуацій між батьками. Дитина диференціює відношення батька до матері і до себе, при цьому відношення дитини до батька на момент освідчення негативне (а.с. 79-89, 69-70).

Позивач ОСОБА_3 ухилився від проведення експертизи, в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з'явився, подаючи при апеляційному розгляді справи заяви про відкладення розгляду у зв'язку зі станом здоров'я, не подавши підтверджуючих документів, остаточно подав заяву про розгляд справи за його відсутності, тобто зловживав своїми правами, ухилившись при цьому від дачі пояснень на підтвердження своїх доводів.

За результатом висновку експертизи Служба у справах дітей Луцької міської ради затвердила висновок від 31 жовтня 2018 року про недоцільність визначення способу участі гр. ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с. 124, 125). При цьому питання визначення участі ОСОБА_3 у вихованні дитини розглядалося на засіданні комісії 23.10.2018 в присутності батьків з заслуховуванням їх пояснень, а тому твердження суду про те, що висновок ґрунтується лише на результатах експертизи, не відповідає фактичним обставинам справи.

За ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що заперечуючи позовні вимоги, відповідач ОСОБА_1 підтвердила належними та допустимими доказами неможливість визначення порядку участі позивача у вихованні дитини у зв'язку з його поведінкою, яка призвела до вкрай негативного ставленням дитини до нього. Разом з тим позивач ОСОБА_3 не надав будь-яких доказів перешкоджання відповідачем ОСОБА_1 без поважних причин його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням положень «Конвенції про права дитини» колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку в інтересах дитини встановлений сімейним законодавством принцип рівності обох батьків у питаннях виховання дитини слід обмежити і у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грибан Жанни Володимирівни задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року в даній справі скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді