Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/242/19
Номер провадження: 2/511/227/19

27 травня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Панчук А. І., при секретарі Томчук Є.П.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Снітко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство "ВІТМАРК-УКРАЇНА" , третьої особи директор СП» Вітмарк Україна « ТОВ Станіславського В.Г. про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Спільного підприємства "ВІТМАРК-УКРАЇНА" в формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - СП "ВІТМАРК-УКРАЇНА" ТОВ), третьої особи директора ТОВ « Вітмарк - Україна « Станіславського В.Г. в якому просить: - скасувати наказ (розпорядження) директора СП "ВІТМАРК-УКРАЇНА" ТОВ № 429-дл від 25.08.2018 року про звільнення його з посади комплектувальника за п.3ч.1 ст.36 КЗпП України в зв`язку з призовом на військову службу; - поновити його на посаді комплектувальника у СП "ВІТМАРК-УКРАЇНА" ТОВ з 25 серпня 2018 року; - стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
В судовому засіданні представник позивача за дорученням ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 , просила їх задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_3 працював у СП "ВІТМАРК-УКРАЇНА" ТОВ на посаді комплектувальника. На підставі наказу (розпорядження) директора СП "ВІТМАРК-УКРАЇНА" ТОВ № 429-дл від 25.08..2018 року, ОСОБА_3 був звільнений із займаної посади на підставі п.3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із зарахуванням його до військового навчального закладу .Копію зазначеного наказу СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ отримано нею, як представником ОСОБА_3 тільки 11.01.2019 року.
Вважає, що звільнення з роботи ОСОБА_3 незаконне, так як суперечить вимогам ч.2 ст.39 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок», також вимогам ст.119 КЗпП України, оскільки за працівниками, призваними на військову службу в особливий період зберігається місце роботи, посада і середній заробіток за час проходження служби.
На підставі викладеного, просила визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_3 з займаної посади, поновити його на посаді комплектувальника СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час проходження військової служби та вимушеного прогулу.
Відповідач - СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ та третя особа директор ОСОБА_4 позов не визнали, про що повідомили суд у наданому відзиві на позовну заяву.(а.с.52,53 )
Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_2 , позицію відповідача мотивував тим, що звільнення позивача з роботи, яке було проведено наказом директора СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ № 429-дл від 25.08.2018 року з посади комплектувальника на підставі п. 3 ч.1ст. 36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу на навчання , проведено на підставі контракту ( А.с. 31) відповідно до вимог чинного законодавства.
Вважає, що на ОСОБА_3 не поширюються гарантії, встановлені ч.3 ст.119 КЗпП України стосовно збереження за ним місця роботи та середнього заробітку за час перебування на військовій служб ( протягом строку навчання ) , так як він уклав новий контракт
Про це, на думку відповідача, свідчить аналіз нині діючого законодавства, а також це на думку відповідача вбачається із копії контракта та витягу із Наказу № 191 ( А.с. 34) , які була надані позивачем на адресу СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ.
ОСОБА_3 був призваний на строкову військову службу , а згодом змінив вид військової служби , а саме вступив до навчального закладу для продовження навчання у військовому навчальному закладі на контракті .
Посилаючись на дані обставини, просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.
В ході розгляду справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так ОСОБА_3 з 11.09.2017 року працював на посаді комплектувальника СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ (наказ №481-дл/с від 08.09.2017 року). (а.с.)
25.08.2018 року на підставі наказу № 429-дл від 25.08.2018 року ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку з зарахуванням його для навчання до ВНЗ.(а.с.31-35).
Звільнення з роботи ОСОБА_3 проведено на підставі наданих документів.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_3 призваний на строкову війську службу до лав Збройних сил України 21.11.2017 року до в/ч НОМЕР_1 м. Івано-Франківськ.(а.с.34)
Позивач вважає, що його звільнення з роботи проведено в незаконний спосіб, так як на нього поширюються гарантії, встановлені ч.3 ст.119 КПп України і на час проходження ним служби за ним повинен зберігатися середній заробіток та місце роботи, тобто дані спірні правовідносини виникли щодо законності звільнення позивача із займаної ним до призову на строкову військову службу, а згодом навчання роботи.
Суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються наступним нормами права.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
Відповідно до ч. З ст. 119 КЗпП України (в редакції станом на 06.12.2017 року) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.
Таким чином, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до ч. 3 та 4 ст. 119 цього Кодексу
Із змісту цієї норми трудового законодавства вбачається, що для вирішення питання про наявність права на гарантії, передбачені нею, правове значення мають види військової служби її підстави, терміни дії особливого стану, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності кризової ситуації, що загрожує національній безпеці.
Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військовуслужбу» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.
Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено такі види військової служби:
строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період: військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба(навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців щодо прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. За статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, орган» місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ й організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців щодо прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом виконуючого обов`язки Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року прийняте рішення про часткову мобілізацію військовослужбовців строком на 45 діб.
Таким чином з дня публікації Указу, тобто з 18.03.2014 року почався особливий період в Україні, рішень про закінчення якого на час розгляду даної справи Президентом України не приймалось.
Навпаки, в подальшому Указами Президента України від 06.05.2014 року, від 21.07.2014 року та від 14.01.2015 року оголошувалася часткова мобілізація військовослужбовців в декілька черг, які були в подальшому звільнені в запас.
Останнє рішення про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на час мобілізації на особливий період під час третьої черги часткової мобілізації було прийняте Указом Президента України № 441/2016 від 26.09.2016 року.
Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу, після видачі цих Указів, Президент України не приймав.
Тобто відповідно до законодавства в Україні настав особливий період, який діє донині.
Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що за працівниками, прийнятими на строкову військову службу в особливий період, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення.
Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 було призвано на строкову військову службу до лав Збройних Сил України, в особливий період, а тому відповідно на нього поширювалися гарантії, суд зазначає , що поширювалися , а не пошириються в теперішній час ( суд має на увазі період навчання ) передбачені ч.3 ст.119 КЗпП України, на період проходження служби він лише увільняється від служби, а за весь період проходження служби за ним зберігається місце роботи та середній заробіток на попереднім місці роботи.
Але суд констатує, що ОСОБА_3 було укладено новий контракт про проходження військової служби ( А.С. 31 -35), а саме навчання у військовому ВНЗ строком більше чим на три роки .
Питання щодо наявності особливого періоду в Україні поза межами строків мобілізації було предметом судового розгляду.
Постановою вищого адміністративного суду України від 16.02.2015 виходячи із системного аналізу норм Закону України „Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» зазначено, що закінчення заходів мобілізації не припиняє особливий період.
Строки військової служби визначені у статті 23 Закону № 2232. Відповідно до частини другої цієї статті для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні:
для осіб рядового складу 3 роки;
для осіб сержантського і старшинського складу від 3 до 5 років;
для курсантів вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів час навчання у вищому військовому навчальному закладі або військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу;
На підставі викладеного, місце роботи, посада та середній заробіток зберігаються за працівниками, які, починаючи з 08.02.2015, уклали контракт на строк:
1. до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації;
2. на шість місяців.
Для працівників, які уклали контракт на проходження військової служби на інший період (3, 5, 10 років), гарантії щодо збереження місця роботи, посади та середнього заробітку чинним законодавством не передбачені. Такі працівники підлягають звільненню на підставі пункту 3 ч. 1 статті 36КЗпП України.
Виплата вихідної допомоги таким працівникам у розмірі двох мінімальних заробітних плат здійснюється в тому випадку, якщо така виплата передбачена колективним або трудовим договором, оскільки ця норма статті 44 КЗпП України 22.05.2008 визнана неконституційною.
За таких обставин, суд вважає, що наказ директора СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ № 429-дл від 25.08.2018 року, яким ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п.3ч.1. ст.36 КЗпП України у зв`язку з проходженням військової служби у виді навчання належить визнати законним, а правовим наслідком цього має бути відмовлення у задоволенні позовних вимог.
На підставі ст.36, 119, 233, 235 КЗпП України, ст.2,39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 288, 289 , 354ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити повністю.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А. І. Панчук

Повний текст рішення виготовлено 28.05.2019 року.