2/465/904/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

26.04.2019 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Мартинишин М. О.

з участю секретаря Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 29 жовтня 2010 року Франківський районний суд м. Львова ухвалив рішення у справі № 2-2914/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача.Згідно рішення ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 14 700. 00 грн. Проте, відповідач досі не виконав рішення суду, чим порушив свій обов`язок, передбачений ст. 129-1 Конституції України. Внаслідок цієї протиправної бездіяльності відповідач заподіяв позивачці збитки, які проявляються у матеріальних втратах від знецінення гривні через інфляцію. Згідно з довідкою Національного банку України станом на 29 жовтня 2010 року 100 доларів США коштували 791, 16 грн.так згідно з довідкою Національного банку України станом на 23 грудня 2016 року 100 доларів США коштували 2 628,60 грн.Отже, гривня знецінилася у 3, 32 рази, тому отримуємо 48 804, 00 грн. - 14 700, 00 грн. = 34 104, 00 грн. (тридцять чотири тисячі сто чотири гривні 00 коп.)., а тому просить позов задоволити.

У судове засідання позивачка не з`явилась, подала заяву про заслухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи та не подав відзив, тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив позивача у заяві.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні судом встановлено, що заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2010 року у справі № 2- 2914/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача вирішив стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14700 грн. матеріальної та моральної шкоди. Рішення суду не виконано та кошти позивачу не сплачено.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до витягу з офіційного сайту Національного банку України вартість 100 доларів США станом на 29 жовтня 2010 року становила 791,16 грн.

Згідно витягу з офіційного сайту Національного банку України вартість 100 доларів США станом на 23 грудня 2016 року становила 2628,60 грн.

За таких обставин суд вважає, що у відповідача ОСОБА_2 . 29 жовтня 2010 року виник обов`язок повернути позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14700 грн., що відповідачем не було виконано, а тому внаслідок цієї протиправної бездіяльності відповідач заподіяв позивачці збитки, які проявляються у матеріальних втратах від знецінення гривні через інфляцію.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Разом із тим, відповідно до положень ч.5 ст.11 ЦК України, рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, зокрема, ч. 4 ст. 36, ст.ст. 43, 46, ч. 3 ст. 334, ч. 3 ст.653 ЦК України

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Таким чином, судове рішення, яким задоволено вимогу про стягнення коштів не породжує, а підтверджує підставу виникнення зобов`язання грошового характеру, яке виникло до, а не внаслідок прийняття такого судового рішення.

Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування морально(немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

За таких обставин, оскільки грошове зобов`язання перед позивачем не виконано відповідачем то позовні вимоги щодо стягнення коштів у розмірі 34 104,00 гривень згідно здійсненого позивачем розрахунку, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 282, 353, 430 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 34 104,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768,40 гривень в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівської апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Повний текст рішення виготовлено 08.05.2019 року

Суддя Мартинишин М.О.