Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 522/10105/15

провадження № 61-28515св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариства «Укрсиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М., Журавльова О. Г., від 27 липня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги ПАТ «Укрсиббанк» обґрунтовувало тим, що 26 травня 2008 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банком надано позичальнику 129 330, 00 швейцарських франків. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 206550 від 26 травня 2008 року, згідно умов якого поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Внаслідок невиконання відповідачами умов даного договору та договору поруки станом на 09 квітня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 38 034, 10 швейцарських франків та пені у розмірі 45 012, 56 грн, яку позивач просив стягнути із відповідачів на свою користь.

У вересні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсиббанк» про стягнення суми переплати, закриття кредитного договору.

Свої вимоги за зустрічними позовними вимогами позивачі мотивували тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2013 року у справі № 522/16154/13 з ОСОБА_3, ОСОБА_4 вже було солідарно стягнуто 902 190, 24 грн заборгованості, внаслідок невиконання умов кредитного договору № 0 від 26 травня 2008 року, забезпеченого порукою. Зазначене рішення суду було виконане відповідачами 03 липня 2014 року з переплатою банку 122 314, 33 грн, що свідчить про закриття кредитного договору у зв'язку з його виконанням. Однак, банк, як вважають позивачі за зустрічним позовом, має намір отримати можливість повторного стягнення боргу.

Із урахуванням зазначеного ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили позов задовольнити, стягнути із ПАТ «Укрсиббанк» суму переплати, яка утворилась при виконанні ними рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2013 року, у розмірі 122 314, 33 грн та закрити договір про надання споживчого кредиту № 0 від 26 травня 2008 року у зв'язку із його виконанням 03 липня 2014 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси, у складі судді Нікітіної С. Й., від 03 лютого 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_3 суму переплати, яка утворилась при виконанні рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2013 року, у розмірі 122 314, 33 грн. Закрито договір про надання споживчого кредиту № 0 від 26 травня 2008 року, укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк») та ОСОБА_3, у зв'язку з виконанням даного договору 03 липня 2014 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачами на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2013 року у справі № 522/16154/13 у повному обсязі сплачено на користь банку стягнуті суми і здійснено зайві виплати, що перевищили суму боргових зобов'язань, визначених судовим рішенням згідно умов кредитного договору, які підлягають стягненню із банку на користь боржника.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитну заборгованість - 30 883, 65 швейцарських франків, 7 150, 45 швейцарських франків заборгованість по процентах, 7 321, 50 грн - пені за прострочення сплати кредиту, 37 691, 06 грн - пені за прострочення сплати процентів. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, ухвалене на певну дату, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання погашення кредиту, передбаченого умовами договору, а також сплату боржником процентів, належних кредитору. Кредитний договір продовжує свою дію до повного виконання зобов'язань боржником і поручителем. Відповідачами не погашено заборгованість по нарахованим відсоткам за період з 13 грудня 2013 року до виконання рішення суду 13 січня 2015 року. Враховуючи встановлені обставини, позовні вимоги банку підлягають до задоволення, а у задоволенні зустрічних вимог слід відмовити.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин положення статей 599, 1054, 1212 ЦК України. Апеляційним судом скасовано правильне по суті судове рішення. Задовольняючи апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк», апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги, оскільки позивач за первісним позовом не ставив вимогу про скасування судового рішення першої інстанції в частині задоволення зустрічних вимог. Задовольняючи вимоги кредитора, апеляційний суд фактично повторно стягнув із відповідачів кредитну заборгованість, яку уже було стягнуто судовим рішенням. Також апеляційним судом було порушено вимоги пункту 5 частини першої статті 205 ЦПК України, 2004 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2019 року справу за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсиббанк» про стягнення суми переплати, закриття кредитного договору, призначено до судового розгляду.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 26 травня 2008 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_3, остання отримала кредитні кошти у розмірі 129 330, 00 швейцарських франків та зобов'язалась повернути кредит з відповідними відсотками до 28 травня 2018 року (додатковою угодою № 1 від 13 березня 2009 року борг реструктуризовано з кінцевою датою погашення кредиту 28 травня 2023 року).

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, між ОСОБА_4 та АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «Укрсиббанк») 26 травня 2008 року укладено договір поруки № 206550.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2013 року у справі № 522/16154/13 позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено та стягнуто на користь банку солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 суму боргу за договором № 0 від 26 травня 2008 року у розмірі 102 154, 80 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) складає 902 190, 24 грн, яка включала в себе тіло кредиту - 890 782, 19 грн, заборгованість по відсоткам - 8 940, 58 грн, пеню за прострочення сплати відсотків - 1 026, 06 грн, пеню за прострочення сплати кредиту - 1 441, 41 грн та судові витрати.

Судами встановлено, що станом на 03 липня 2014 року на виконання рішення суду у справі № 522/16154/13 боржником на користь ПАТ «Укрсиббанк було сплачено 927 642, 09 грн та після цього ще 122 314,33 грн.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У 2013 році АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «Укрсиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту №0, який було укладено між ОСОБА_3 26 травня 2008 року, у зв'язку із неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2013 року у справі № 522/16154/13 позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено та стягнуто на користь банку солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 суму боргу за договором № 0 від 26 травня 2008 року у розмірі 102 154, 80 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) складає 902 190, 24 грн, яка включала в себе тіло кредиту - 100 863,07 швейцарських франків, що еквівалентно 890 782, 19 грн, заборгованість по відсоткам - 1 012,34 швейцарських франків, що еквівалентно 8 940, 58 грн, пеню за прострочення сплати відсотків - 1 026, 06 грн, пеню за прострочення сплати кредиту - 1 441, 41 грн та судові витрати.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

У постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) висловлено правову позицію про те, що проценти за кредитом нараховуються протягом строку кредитування; якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов'язаний сплатити неустойку та суми, передбачені статтею 625 ЦК України; перебіг позовної давності починається по кожному окремому платежу з моменту прострочення його оплати; неустойка нараховується з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, якщо такий платіж не було здійснено; сплив позовної давності зі сплати основної суми заборгованості (тіла, процентів) є підставою для застосування строку давності і до додаткових вимог (штраф, пеня).

У постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Кредит був наданий позичальнику строком до 25 травня 2023 року (з урахуванням його реструктуризації). Банк, звертаючись до суду із позовом у 2013 році про стягнення заборгованості із боржника та поручителя, скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов'язання.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору.

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення первісних позовних вимог, апеляційний суд вказані норми матеріального права не враховував, не послався на норми права, які регулюють спірні правовідносини із урахуванням встановлених обставин справи.

Апеляційним судом не надано належної оцінки тій обставині, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов'язання, а зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, враховуючи винесення судового рішення у справі № 522/16154/13.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення суду про стягнення боргу у справі № 522/16154/13 боржники сплатили на рахунок банку загалом 1 024 504, 33 грн. Суд першої інстанції встановив, що таким чином виникла переплата.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, апеляційним судом у порушення положень статті 303 ЦПК України, 2004 року, не надано оцінки заявленим позовним вимогам за зустрічним позовом, не перевірено правильність встановленої районним судом переплати у розмірі 122 314, 33 грн, з урахуванням того, що сума боргу у судовому рішенні визначена, з урахуванням валюти зобов'язання, у швейцарських франках.

За таких обставин оцінка судом апеляційної інстанції доказів не може вважатись такою, що відповідала вимогам статті 212 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

У відповідності до частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням наведеного, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані у цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк