Дата документу 28.05.2019 Справа № 334/9048/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/9048/14 Головуючий у 1 інстанції: Нікітенко Н.П.
провадження № 22-ц/807/1988/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Міхайлідіс Ю.О., погоджене з начальником Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Логвін В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов`язань,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року головний державний виконавець Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Міхайлідіс Ю.О. звернувся до суду з позовом про обмеження виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має невиконані зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням.

В обґрунтування подання зазначено, що з 15.03.2012 року на виконанні Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 501/11, яке відкрито за виконавчим листом № 2-2806 від 08.09.2010 року, виданим Комсомольським судом м. Херсон про стягнення аліментів. Боржник за вищезазначеним виконавчим провадженням: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати аліментів ухиляється, має заборгованість за період з 28.04.2010 року по 01.09.2014 рік, яка становить 16721,30 грн. На виклики державного виконавця не реагує, рішення суду та вимоги державного виконавця не виконуються. На підставі викладеного державний виконавець просив суд прийняти рішення щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , до виконання ним своїх зобов`язань.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2014 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документу, боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання ним своїх зобов`язань.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність і необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не встановив факту ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду. Скаржник зазначив, що він не знав про наявність відкритого виконавчого провадження, а тому дійсного наміру ухилятись від виконання рішення суду в нього не було.

ОСОБА_2 надала до апеляційного суду клопотання, в якому зазначила, що проти доводів та аргументів апеляційної скарги заперечує та просить суд розглядати скаргу без її участі.

Представник Орджонікідзевського відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції не скористався своїм правом подачі відзиву, однак в силу вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та за наданими до подання документами, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Задовольняючи подання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання ним своїх обов`язків, суд першої інстанції виходив з наявності у нього невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця врегульовано ст. 377-1 ЦПК України (в редакції чинній до 14.12.2017 року включно), ЗУ «Про виконавче провадження» та ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Відповідно до положення ст. 377-1 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених закон випадках або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Згідно з п. 18 ч.3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи - до виконання зобов`язань за рішенням..

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Судом встановлено, що Комсомольським районним судом м. Херсона 08.09.2010 року було видано виконавчий лист по справі № 2-2806/2010 від 08.09.2010 року щодо стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 25 % з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.04.2010 року та до його повноліття(а.с.4).

Постановою головного державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 15.03.2012 року ВП № 31682361 боржнику було відкрито виконавче провадження але боржником рішення суду не виконується (а.с.5).

Станом на 01.09.2014 рік за боржником рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 16721,30 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості боржника по аліментам (а.с.41).

Згідно довідки з адресного сектору УДМС України у Запорізькій області від 19.09.2014 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Матеріали справи містять вимоги головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ, з`явитись боржника Самарського О.Г. до відділу державної виконавчої служби з приводу надання пояснень про причини несплати аліментів. Вимоги датовані: 15.03.2012р, 03.09.2012р.,18.12.2012р.,02.04.2013р., 10.09.2013р.,02.04.2014р., 09.09.2014р. (а.с.6,7,8,10,15,16,17). Вказані вимоги надсилались боржнику за адресою його реєстрації, про що свідчать копії реєстрів на відправлену кореспонденцію.

Згідно актів державного виконавця від 06.02.2013р., 05.08.2013р., 07.09.2014р., головний державний виконавець Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ здійснював вихід за адресою реєстрації боржника ОСОБА_1 , однак жодного разу двері не були відчинені, поспілкуватись з боржником не виявилось можливим (а.с.9,13,18)

Крім того, у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснював заходи по розшуку майна боржника, що також підтверджується матеріалами справи (а.с.11,12,14).

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 рішення суду про стягнення з нього аліментів не виконує, матеріально дитину не забезпечує, має заборгованість зі сплати аліментів.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення подання державного виконавця, оскільки рішення суду є обов`язковим для виконання, а наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення подання.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено і підписано 29 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: