Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 243/7452/15-ц

провадження № 61-21963св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня

2015 року у складі судді Носовської Л. О. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2017 року у складі колегії суддів: Дундар І. О.,

Тимченко О. О., Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить нежитлове приміщення - магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке розташоване на першому поверсі будинку

АДРЕСА_1. 11 липня

2015 року її магазин було залито фекальними стоками, внаслідок чого стали непридатними та потребують заміни дерев'яні двері, шпалери, паркет підлоги, дерев'яна основа скляної гірки та фарбування труб. У акті комісії житлово-експлуатаційної організації товариства з обмеженою відповідальністю «Арагорн» (далі - ЖЕК ТОВ «Арагорн»),від 13 липня 2015 року зазначено, що залиття магазину відбулося з вини мешканця квартири НОМЕР_1 поверхом вище, внаслідок недбалого використання сантехнічного обладнання, власником якої є

ОСОБА_5 Згідно висновку експерта вартість проведення ремонту приміщення становить 20 595,00 грн. Крім того, їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у 5 000,00 грн.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 20 595,00 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 262,95 грн та витрати на експертизу в розмірі 700,00 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що зазначене нежитлове приміщення, яке є власністю ОСОБА_4 було залито стоками з внутрішньобудинкової каналізаційної системи, яка перебуває на балансі ЖЕК ТОВ «Арагорн», яке відповідає за проведення робіт по профілактичному обслуговуванню, за вжиття всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання виникнення будь-яких обставин з негативними наслідками. Оскільки, ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме з вини ОСОБА_5 була завдана шкода її майну, та про причинний зв'язок з діями останньої із завданою шкодою, її позовні вимоги визнав такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2015 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 20 595,00 грн, витрат на проведення незалежної оцінки майна в сумі 700,00 грн та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн, а всього 26 295,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Апеляційного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення

ОСОБА_5 правил експлуатації будинку та підтвердили б наявність причинного зв'язку між цим порушенням та наслідками залиття приміщення магазину позивача.Акт обстеження від 13 липня 2017 року не є достатнім доказом по справі, оскільки ним не встановлено, в чому саме полягало халатне ставлення ОСОБА_5 При цьому прийнято до уваги те, що квартира останньої не обстежувалась та між магазином позивача ОСОБА_4, розташованим на першому поверсі, та квартирою відповідача, розташованою на третьому поверсі, є ще квартира, розташована на другому поверсі, причетність якої до залиття під час складання акта не з'ясовувалась. Отже, враховуючи зазначене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було надано належну оцінку доказам, та не з'ясовано причину закриття каналізаційного стоку в будинку та не надано належної оцінки поясненням свідків. Також, в супереч вимогам закону, суд не залучив до участі у справі в якості третьої особи балансоутримувача житлового будинку АДРЕСА_1 ЖЕК ТОВ «Арагорн», що призвело до неповного з'ясування обставин справи.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не подано.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 червня 2004 року ОСОБА_4 є власником нежилого вбудованого приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1

Згідно договору дарування квартири від 30 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, останній на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 87).

Відповідно до акта обстеження від 13 липня 2015 року, складеного

ЖЕК ТОВ «Аргон», через халатне ставлення мешканців вище розташованої квартири НОМЕР_1 був забитий каналізаційний стояк і відбулося залиття фекальними стоками приміщення магазину на висоту 15 см, внаслідок чого

в приміщенні з'явився характерний запах. Внаслідок залиття знешкоджено та потребує виконання ремонтних робіт: дерев'яні двері (вхідна, у санвузол, міжкімнатна), дерев'яна основа скляної гірки, зміна шпалер у торгівельному залі, пофарбування труб опалення, паркетна плитка. Акт складено для підтвердження факту засмічення каналізаційного стояка мешканцями квартири НОМЕР_1 та залиття магазину (а.с. 34).

Згідно звіту про незалежну оцінку розміру збитку, заподіяного внаслідок залиття нежилого вбудованого приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» фекальними стоками через забиття каналізаційного стояка мешканцями вище розташованої квартири НОМЕР_1, проведеного суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9 встановлено, що ринкова вартість збитків станом на 23 липня

2015 року складає 20 595,00 грн (а.с. 7-24).

Відповідно до частини першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року визначено, що балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 24 цього Закону балансоутримувач зобов'язаний забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Згідно із пунктом 7 частини другої статті 21 Закону виконавець зобов'язаний утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

На підставі пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1991 року № 572, власник квартири зобов'язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Відповідно до частини другої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на укладення договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, повірку, а також заміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобів обліку, що вийшли з ладу.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 20 цього Закону споживач зобов'язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Відповідно до пункту 12 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року

№ 45, балансоутримувач житлового будинку або уповноважена ним особа несе відповідальність перед власником, наймачем (орендарем) приміщення житлового будинку в разі: ненадання або надання не в повному обсязі послуг, що призвело до збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю, шляхом відшкодування збитків.

Ураховуючи зазначене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки остання не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що саме ОСОБА_5 було порушено правила експлуатації будинку та наявність причинного зв'язку між цим порушенням й наслідками залиття приміщення магазину позивача, тому відсутні підстави для покладання обов'язку по відшкодуванню шкоди на ОСОБА_5

При цьому, апеляційний суд виконав частину четверту статті 338 ЦПК України про те, що вимога про відшкодування моральної шкоди є взаємозалежною від обґрунтованості позову у частині майнового відшкодування.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не було надано належну оцінку доказам, не з'ясовано причину закриття каналізаційного стоку в будинку, та не надано належної оцінки поясненням свідків є необґрунтованими, оскільки вони досліджувалися судами і їх оцінка наведене в судових рішеннях.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є. В. Синельников