ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Черкаси

справа № 701/442/18

провадження № 22-ц/793/624/19
Категорія: 301030000

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

головуючого: Василенко Л.І.

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»; приватний нотаріус Алексєєв Максим Юрійович.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2019 року (ухвалене в приміщенні Маньківського районного суду Черкаської області під головуванням судді Маренюка В.Л. 08 лютого 2019 року о 12:39) у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Алексєєва Максима Юрійовича про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

10 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Алексєєва М.Ю. про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 30 липня 2018 року в межах цивільної справи №701/241/18-ц за позовом ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення, ОСОБА_4 ознайомилася з матеріалами справи та отримала копії позовної заяви й доданих до неї документів.

Одним з додатків до вище названого позову була копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до цього Витягу, власником будинку, який був предметом іпотеки, у даний час є ПАТ КБ «Приват Банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:31249743 від 06.09.2016 12:24:18, внесеного приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю., номер запису про право власності 16240413.

Згідно даних Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для винесення Нотаріусом, як реєстратором, рішення про реєстрацію права власності на Будинок за ПАТ КБ «Приват Банк», є вимога ПАТ КБ «Приват Банк» б/н від 22.07.2016 року та Договір іпотеки №4796 виданий 20.12.2006 ПН Старосвітською О.Г.

Про дану обставину позивач дізналася лише 1 серпня 2018 року після того, як отримала від ОСОБА_4 копію вище названого Витягу.

Одночасно позивач стверджує що до цього часу ніхто і ніяким чином позивачу не повідомляв, що ОСОБА_6 набув право власності на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 в позасудовому порядку.

Вважає, що рішення нотаріуса про реєстрацію зміни власника винесене з грубим порушенням норм чинного законодавства України та підлягає скасуванню.

Зазначала, що 20 грудня 2006 року між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № СSMGОК00000016 відповідно до якого їй було надано 85 000 грн., на придбання житлового будинку, що знаходиться АДРЕСА_1 та 17 000,00 грн., на сплату страхових платежів.

В забезпечення виконання Кредитного договору, 20 грудня 2006 року між нею та Банком було укладено Договір іпотеки №СSMGОК00000016, посвідчений нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітською Ольгою Гаврилівною за реєстровим №4796, згідно якого, придбаний за кредитні гроші будинок було передано банку в іпотеку.

Позивач набула право власності на будинок на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітською О.Г. 12 грудня 2006 року за реєстровим № 4624.

На підставі цього договору 14 грудня 2006 року було за позивачем зареєстровано право власності на будинок в реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний № 15032573.

На думку позивача, між нею та Банком склались правовідносини, в яких вона є споживачем фінансових послуг, наданих банком.

Законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов`язаної із переходом таких прав, при цьому відповідачем нотаріальна дія щодо вищевказаного будинку предмета іпотеки не вчинялась.

Вважає, що перехід права власності на будинок, реєстрація якого відбулась на підставі рішення нотаріуса від 06.09.2016 року, є незаконним, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та Договору іпотеки з наступних підстав, що і змусило її звернутись з відповідним позовом до суду.

Просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 06 вересня 2016 року індексний номер 31249743 про реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 за ПАТ «ПриватБанк», винесене приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю., номер запису про право власності 16240413;

Зобов`язати приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Ю. поновити запис про право власності 15032573 на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позичальник не виконував умов кредитного договору, кредиту не погасив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, а положенням іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України « Про іпотеку».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 25 березня 2019 року, ОСОБА_3 вважаючи, що оскаржуване рішення винесене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, та з підстав, що суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, просила суд скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2019 року, ухвалити нове рішення, яким:

визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 06.09.2016 індексний номер 31249743 про реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк», винесене приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю., номер запису про право власності 16240413;

зобов`язати приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю. поновити запис про право власності 15032573 на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Судові витрати покласти на відповідачів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що на протязі всього розгляду справи в суді першої інстанції був порушений принцип рівності сторін, що виражалось в порушенні норм процесуального права, зокрема, всі суттєві недоліки документів насланих Банком та його представником, як на адресу суду, так і на адресу скаржника були визнані технічними описками.

Зазначає, що Договором іпотеки не передбачено випадків, при настанні яких у іпотекодержателя виникне право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а п.п. 19.8.1, 19.8.2, 19.9 у вказаному договорі іпотеки не містяться.

Судом ніяким чином не було враховане рішення Маньківського районного суду Черкаської області у справі №2/2312/13/11 від 18 січня 2011 року, яким вже було звернуто стягнення на спірний будинок та земельну ділянку, шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанком» з укладенням від імені ОСОБА_8 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

27 березня 2019 року ухвалою Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 квітня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 24 квітня 2019 року на 11:30 год. з повідомленням учасників справи про дату, час і місце розгляду справи.

24 квітня 2019 року на 11:30 год. розгляд справи відкладено на 15 травня 2019 року на 11:00 год., а в подальшому на 22 травня 2019 року.

Фактичні обставини справи

20 грудня 2006 року між ОСОБА_10 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено Договір іпотеки № CSMWGK00000016, предметом якого є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_8 перед Іпотекодержателем (Банком), в силу чого Іпотекодержатель має право, в разі невиконання Позичальником зобов`язань забезпечених іпотекою, одержати задоволення своїх вимог в рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Позичальника (а.с. 10-12)

Пунктом 24 Договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 19.8.1, 19.8.2, 19.9 цього договору, відповідно до розділу V ЗУ «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі (а.с. 12).

Згідно п. 28 вищевказаного Договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснювати всі необхідні дії від імені Іпотекодавця (а.с. 12).

На виконання вказаних положень Договору іпотеки, 22 липня 2016 року за листом без номера від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я позивача було надіслано лист зі зворотнім повідомленням про порушення умов Кредитного договору та зауважено, що після спливу тридцяти денного строку з дня отримання даного повідомлення Іпотекодавець має або погасити заборгованість по кредиту в сумі 591601,38 грн., або добровільно звільнити житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 84).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 27 липня 2016 року повідомлення вручено особисто адресату (а.с. 86).

06 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень /щодо права власності/ та відповідні документи, на підставі яких приватним нотаріусом було зареєстровано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 14).

06 вересня 2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.А. було прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на будинок позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло до ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с. 13-15).

Підставою для реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приват Банк» стала вимога ПАТ КБ «Приват Банк» б/н від 22 липня 2016 року та Договір іпотеки № 4796 від 20 грудня 2006 року.

Згідно рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 18 січня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про звернення стягнення задоволено (а.с. 131).

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSMWGK00000016 від 20 грудня 2006 року в сумі 102452,09 грн. звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 79,1 м.кв., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , шляхом його продажу ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені ОСОБА_8 договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру права власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Виселено ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з будинку який за адресою АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо судових витрат.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника АТ КБ «ПриватБанк» - Попельнюх Т.І., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Договором іпотеки № CSMWGK00000016, укладеним 20 грудня 2006 року між ОСОБА_10 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», а саме п. 24 визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 19.8.1, 19.8.2, 19.9.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що вказаний Договір іпотеки не містить п.п. 19.8.1, 19.8.2, 19.9., водночас випадки та підстави звернення стягнення на предмет іпотеки визначені у п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9, приведеного договору в яких зазначено, зокрема, що у випадку якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не були виконані, порушення Позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, незалежно від настання термінів їх виконання. Сторони також дійшли згоди, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання Кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання (а.с. 11).

Згідно з п. 24 Договору іпотеки, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: 1) на підставі рішення суду; або 2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; або 3) згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в договорі, зокрема переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У статті 12 ЗУ «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .

Статтею 35 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Отже, законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплений в в законі порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами по справі, що Банком надсилалась 22 липня 2016 року вимога до ОСОБА_8 про повернення заборгованості, яку вона отримала 27 липня 2016 року, проте надані суду копії відповідної вимоги Банком та ОСОБА_8 та які містяться в матеріалах справи, відрізняються за змістом. Зокрема, в примірнику вимоги наданому позивачем, зазначено, що Банк вимагає від особи, відмінної від позивача, повернути заборгованість за кредитним договором, тоді як у примірнику наданому Банком, вірно зазначено, що Банк вимагає повернення боргу саме від ОСОБА_8 (а.с. 84, 132).

Таким чином, матеріали справи містять дві копії однієї вимоги, які різняться за своїм змістом, при цьому оригіналу вимоги сторонами надано не було, а перевірити дійсний зміст вказаної вимоги не є можливим.

Інших листів з вимогою повернути заборгованість Банком надіслано не було.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що в 2011 році ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до Маньківського районного суду з позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про звернення стягнення, в якому просив суд, у зв`язку із порушенням Заворітньою ОСОБА_11 зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, достроково стягнути всю суму кредиту, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок та земельну ділянку загальною площею 79,1м.кв., який розташований за адресою АДРЕСА_1 та виселення із вказаного будинку.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 18 січня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 20 грудня 2006 року № CSMWGK00000016.

Апеляційним судом перевірено, що вказане судове рішення вступило в законну силу 29 січня 2011 року, проте даних про його виконання матеріали справи не містять.

В судовому засіданні представник Банку підтвердив, що вищевказане рішення суду Банком не було виконане.

Таким чином ПАТ КБ «ПриватБанк» ще у 2011 році використав своє право передбачене п. 24 Договору іпотеки та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а саме звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення боргу за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Тобто, станом на 06 вересня 2016 року, коли приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, права іпотекодержателя вже були захищені, оскільки існувало судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 06 вересня 2016 року є обґрунтованою, тому рішення суду в цій частині підлягає до скасування, а відповідна вимога підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про зобов`язати приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю. поновити запис про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, виходячи з наступного.

Поновлення скасованих записів про право власності за своєю правовою природою не є спором про відновлення майнових прав позивача, адже таке поновлення не пов`язане з виникненням або припиненням права на це майно, а є наслідком скасуванням неправомірного рішення про реєстрацію права власності за Банком.

При цьому п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року № 1141, передбачено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Пунктом 52 Порядку визначено, що у разі коли в Державному реєстрі прав відсутні записи про речові права, їх обтяження, що підлягають автоматичному поновленню, а відомості про такі речові права, їх обтяження, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, містяться у реєстрах (кадастрах), поновлення записів про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором шляхом внесення з відповідних реєстрів (кадастрів) відомостей про такі права, обтяження, передбачених пунктами 30 - 32 цього Порядку разом з відомостями про: реєстраційний номер запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та/або Державному земельному кадастрі; дата і час державної реєстрації у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та/або Державному земельному кадастрі.

У разі коли у Державному реєстрі прав відкрито розділ на об`єкт нерухомого майна, а у зв`язку із внесенням записів про скасування державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав чи у реєстрах (кадастрах), у яких до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства здійснювалася державна реєстрація прав, відсутні записи чи відомості, які підлягають поновленню, такий розділ на об`єкт нерухомого майна залишається відкритим та використовується для проведення в подальшому державної реєстрації прав на відповідний об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З вищезазначеної норми Конституції України слідує, що кожен орган державної влади зобов`язаний діяти виключно в межах передбачених чинним законодавством.

Отже, вчинення дій, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», відноситься до виключної компетенції державного реєстратора, вданому випадку нотаріуса, при цьому поновлення записів про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, здійснюється автоматично, з особливостями визначеними п. 52 вищевказаного Порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення повністю або частково та ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення у разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене з порушенням норм процесуального права, при неповному зясуванні судом обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що спірні правовідносини з державної реєстрації права власності на нерухоме майно пов`язані та виникли з договірних відносин саме між позивачем ОСОБА_12 та ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме з договору іпотеки і позов в частині скасування реєстрації права власності за Банком підлягає до задоволення, то і судові витрати підлягають до часткового стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_9 в сумі 881 грн., що складається з 1/2 судового збору за подачу позову в сумі 704,80 грн.(а.с. 1-2) і судового збору за подачу апеляційної скарги 1057,21 грн. (а.с. 165).

Керуючись ст.ст. 258, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 06 вересня 2016 року, індексний номер 31249743 про реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», винесеного приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим Максимом Юрійовичем, номер запису про право власності 16240413.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 881 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.О.Єльцов

Л.В. Нерушак