ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/482/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю : позивача, його представника, представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/23049/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року у складі судді Мазурок О.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Перша Хмельницька державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 14 травня 2014 року серія НОМЕР_1, видане Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 за померлим ОСОБА_7 щодо успадкування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що видане свідоцтво про право власності є незаконним, тому що нотаріус, яка видала свідоцтво його бабусі ОСОБА_6 не мала права видавати таке свідоцтво на все домоволодінні за адресою АДРЕСА_1, оскільки його батько ОСОБА_8 також був спадкоємцем першої черги, проте не встиг оформити свої спадкові права після смерті свого батька ОСОБА_7 Крім того, вказує позивач, що нотаріус яка видала свідоцтво не повідомила всіх спадкоємців про відкриття спадщини чим порушила положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, яка діяла на момент видачі свідоцтва, що в подальшому призвело до того що його маму ОСОБА_9, як спадкоємицю першої черги після смерті їх батька ОСОБА_8, його та сестру, було усунути від спадкування його частки у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1. При цьому, позивач вказує, що його батько ОСОБА_8 не встиг подати заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_7, оскільки постійно хворів на важку хворобу і весь час в період з 2003 по 2004 рік, перебував на стаціонарному лікуванні.

Позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, він дізнався, що остання склала заповіт, яким вказане домоволодіння повністю передала своїй дочці ОСОБА_5, яка є сестрою його померлого батька і яка постійно проживає у Російській Федерації.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилається на його незаконність та необґрунтованість, Апелянт вважає, судом не прийнято до уваги, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його дідусь ОСОБА_7, спадкоємцями після його смерті за законом були його бабуся ОСОБА_6 та його батько ОСОБА_8 по Ѕ частині спадкового майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1, проте його батько ОСОБА_8 помер до закінчення шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Апелянт зазначає, що він у встановленому законом порядку від прийняття своєї частини спадщини, яка залишилася після смерті батька не відмовлявся, а після смерті своєї бабусі ОСОБА_6, тобто вже після ІНФОРМАЦІЯ_2, він дізнався, що вона отримала свідоцтво про право на спадщину на своє ім'я, тому звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_4 просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7, якому на час смерті належало на праві власності домоволодіння по АДРЕСА_1.

Спадщину після його смерті прийняла його дружина ОСОБА_6 яка прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Син ОСОБА_6 - ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто в межах шестимісячного строку після відкриття спадщини, помер і не встиг прийняти спадщину.

Позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином та спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_8

На час відкриття спадщини позивач була неповнолітньою особою, заяву про відмову від прийняття спадщини за законом до нотаріуса не подавав.

14 травня 2004 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7, на підставі якого стала одноособовим власником домоволодіння по АДРЕСА_1.

21 жовтня 2008 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла все своє майно своїй доньці ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

Спадщину після її смерті шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу 23 грудня 2014 року в межах шестимісячного строку прийняла її донька ОСОБА_5

Згідно зі статтями 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

За нормами ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР 1963 року якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України слід прийти до висновку, що порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку.

Згідно ст. 1276 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився, якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

За п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином з врахуванням норм ЦК УРСР 1963 року та ЦК України слід дійти висновку, що ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в межах шестимісячного строку після відкриття спадщини, не встиг прийняти спадщину після смерті ОСОБА_7 на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 та оформити свої спадкові права на дане спадкове майно, а тому право на прийняття належної йому частки спадщини після смерті ОСОБА_7, перейшло до його спадкоємця першої черги -ОСОБА_10, який в силу вимог ст. 1268 Цивільного кодексу України як неповнолітній на час смерті ОСОБА_10 є таким, що прийняв спадщину на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7

Однак відповідач по справі заявила клопотання про застосування при вирішенні даного спору строку позовної давності.

Статтями 257, 261 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Повноліття ОСОБА_8 досяг ІНФОРМАЦІЯ_5, а тому саме з цього часу відповідно до норм ст. 261 Цивільного кодексу України почався перебіг строку позовної давності захисту його прав щодо визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 від 14 травня 2004 року, яке отримала ОСОБА_6

Однак у строк, встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України, ОСОБА_8 до суду з позовом не звернувся, а отже строк позовної давності для захисту позивачем свого права сплив 24 червня 2008 року, в той час як позивач звернувся до суду лише 21 листопада 2017 року.

Позивач, заперечуючи проти застосування строку позовної давності до виниклих правовідносин, вказав на те, що лише після смерті ОСОБА_6 він дізнався про отримання нею свідоцтво про право на спадщину на спірне домоволодіння, з цього часу в нього виникло право на звернення до суду про захист порушеного права, яке він реалізував в межах строків позовної даності.

Однак колегія суддів вважає, що з досягненням повнолітнього віку ІНФОРМАЦІЯ_5, позивач об'єктивно мав можливість довідатися про порушення своїх спадкових прав на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1, а тому саме з цього моменту почався перебіг позовної давності, однак з позовом позивач звернулася лише 21 листопада 2017 року, тобто через 12 років з моменту досягнення повноліття.

Колегія суддів, також звертає увагу на те, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос» проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що є правильними висновки суду першої інстанції, про відмову в позові з підстав спливу - строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № № 488/288/15-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, про те, що лише після смерті ОСОБА_6 він дізнався про отримання нею свідоцтво про право на спадщину на спірне домоволодіння і з цього часу в нього виникло право на звернення до суду про захист порушеного права з вищевказаних підстав слід відхилити.

Вказані доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, при цьому апелянтом не надано достеменних та переконливих доказів поважності причин пропуску позовної давності.

Зазначення тієї обставини, що апелянт дізнався про отримання ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину на спірне домоволодіння лише після її смерті, не є поважною причиною для поновлення строку позовної давності.

Після досягнення повноліття позивач міг довідатись про порушення свого права та отримання ОСОБА_6 в 2004 оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом.

Крім того, слід звернути увагу, що позивач до смерті ОСОБА_6 в 2014 році взагалі не звертався до нотаріуса з заявою про оформлення спадкових прав після смерті свого батька ОСОБА_8, хоча після досягнення повноліття мав для цього всі можливості і під час оформлення спадкових прав міг дізнатися про наявність оспорюваного свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_6 До нотаріуса він звернувся лише для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_6, а не свого батька.

Вказана обставина свідчить, що позивач після досягнення повноліття позивач міг довідатись про порушення свого права на оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_8

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2019 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова