Справа № 302/1352/18
№ 2/302/28/19
Номер рядка звіту 46
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

18.04.2019 р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді КривкаВ. П

з участю: секретар судового засідання Гажук Н.В.,

позивач ОСОБА_1, представник позивача адвокат ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3, представник відповідача адвокат ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради ОСОБА_6,

представник третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 сільської ради і ОСОБА_3 про визнання неправомірними і скасування рішень ОСОБА_8 сільської ради № 98 від 25.12.2016 р. «Про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою для надання земельної ділянки орієнтовною площею 0,16 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд у с. В.Бистрий, вул. Р.Лаптєвої,68; № 234 від 18.09.2018 р. «Про погодження меж земельної ділянки»,-

В С Т А Н О В И В:

05.11.2018 року до суду подано зазначений позов з таким обґрунтуванням вимог.

Позивач є власником житлового будинку № 70 А по вул.Р.Лаптєвої у с.В.Бистрий Міжгірського району. Цей будинок обслуговує земельна ділянка площею 0,12 га, яка належить позивачу на праві власності згідно державного акту, виданого у 1997 р. Дворогосподарство позивача межує з дворогосподарством за адресою с.В.Бистрий, вул. Р.Лаптєвої № 68, житловий будинок якого раніше належав ОСОБА_9 і ОСОБА_10 і який успадкував відповідач ОСОБА_3 Позивач дізнався, що рішенням ОСОБА_8 сільської ради № 234 від 18.09.2018 р. затверджено розміри земельної ділянки площею 0,1593 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд № 68. Натомість, позивача не повідомили про проведення кадастрової зйомки і встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і не пропонували погодити межі замовнику документації (відповідачем ОСОБА_3І.). Позивач дізнався про те, що відповідачу ОСОБА_3 у 2011 р. передано у власність відповідачем сільською радою 0,10 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку № 68, а оскаржуваним рішенням № 98 від 25.12.2016 р. надано дозвіл на виготовлення технічної документації і внесено зміни в рішення № 16 про збільшення площі земельної ділянки для передачі у власність з 0,10 га до 0,16 га. Позивач вважає оскаржувані рішення неправомірними, а саме збільшення площі безоплатної приватизації земельної ділянки, бо під час вирішення судового спору між ОСОБА_1 (позивачем) і ОСОБА_3 (відповідачем) у 2011 році в справі № 2-а-2739/11 з приводу надання підїздної дороги до земельної ділянки позивача, яка обслуговує його житловий будинок було схематично встановлено площу користування земельної ділянки для обслуговування житлового будинку відповідача ОСОБА_3 0,14 га. У звязку з цим позивач вважає, що затвердження розмірів земельної ділянки за виготовленою технічною документацією ОСОБА_3 площею 0,1593 га порушить право власності позивача на використовувану ним земельну ділянку для обслуговування свого житлового будинку, тобто накладатиметься на його земельну ділянку площею біля 0,01 га. Просить узяти до уваги, що право власності і користування земельною ділянкою, наданої позивачу, не припинено в установленому порядку, а межу земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 встановлено сільською радою без участі позивача і за твердою межою огорожею, що споруджена позивачем, вглиб земельної ділянки позивача з накладанням площ суміжних ділянок ( площа накладання 87 кв.м), що підтверджено схематичним розташуванням суміжних ділянок, яка складена спеціалістами ТзОВ «Землемір».

Позивач покликається на застосування статей 116, 152, 155, 158, 198 ЗК України і статтю 16 ЦК України для захисту його прав .

Відповідач ОСОБА_3 позов заперечив повністю і цю позицію обґрунтував таким. У 2011 році він одержав у власність в порядку спадкування житловий будинок № 68 по вул. Р.Лаптєвої в с. В.Бистрий на підставі судового рішення і земельну ділянку, яка обслуговує житловий будинок площею 0,10 га, - на підставі рішення ОСОБА_8 сільської ради №16 від 25.12.2011 р. У 2016 році сільська рада винесла за його заявою рішення № 98 від 25.12.2016 р. про внесення змін у вищезазначене рішення щодо надання у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку орієнтованою площею 0,16 га, про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на цю земельну ділянку, а також про виділення і затвердження дороги до земельної ділянки ОСОБА_1 у с. В.Бистрий Міжгірського району вул.Р.Лаптєвої, 70 А шириною 1 метр, що межує із земельними ділянками ОСОБА_11 та ОСОБА_3 На підставі цього рішення відповідач ОСОБА_3 замовив виготовлення технічної документації в ТОВ «Землемір» у 2017 році. Позивач ОСОБА_1 відмовився погодити межу земельної ділянки, тому за матеріалами геодезичної зйомки ОСОБА_8 сільська рада винесла рішення № 234 від 18.09.2018 р., яким затвердила розміри земельної ділянки ОСОБА_3, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,1593 га в с. В.Бистрий вул.Р.Лаптєвої ,68, а саме в частині, що межує з ОСОБА_1 довжиною межі 36,35 м. Відповідач ОСОБА_3 просить узяти до уваги те, що ОСОБА_1 відмовив у погодженні меж земельної ділянки з неприязних відносин, бо в 2011 році суд відмовив йому у задоволенні позову про надання підїздної дороги з вул.Р.Лаптєвої до його житлового будинку згідно постанови Мжгірського районного суду від 13.09.2011 р. в справі № 2-а-2739/11 р. В цій справі відповідачем була ОСОБА_8 сільська рада, а ОСОБА_3 виступав третьою особою.

ОСОБА_12ОСОБА_8 сільської ради (Відповідач 2) в особі сільського голови позов заперечив повністю на основі позиції і доводів відповідача ОСОБА_3 і додатково надав таке обґрунтування. ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку більшої площі, ніж це передбачено згідно виданого йому державного акта (0,12 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Ця земельна ділянка огорожена, в тому числі й на межі земельної ділянки ОСОБА_3, і має конфігурацію, яка не співпадає з конфігурацією за планом, складеним та виданим відповідно до державного акту серія ІІ-ЗК № 0100047 від 02.10.1997 р. До земельної ділянки є підїздна дорога в іншому місці, а з вулиці Р.Лаптєвої прохід (пішохідна дорога), яка встановлена рішенням сільської ради з врахуванням спору між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в 2011 році і зазначеного вище рішення суду. ОСОБА_12 відповідача 2 також визнав, що з цих підстав сільська рада не повідомляла ОСОБА_1 щодо вирішення питання погодження меж, а також те, що представник сільської ради не був присутнім під час геодезичних вимірів земельної ділянки ОСОБА_3

ОСОБА_12 третьої особі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області позов заперечила повністю на основі обставин, на які покликаються відповідачі та письмових пояснень, за якими право власності на земельні ділянки ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за наявними в них правоустановчими документами, не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме відомості про ці земельні ділянки не внесені до Державного земельного кадастру і їм не присвоєно кадастрові номера, а також право власності не зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Окрім цього, відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених для виготовлення документації при здійсненні землеустрою несуть розробники документації відповідно до положень договору та закону «Про землеустрій».

Суд в розглядуваній справі виніс такі процесуальні рішення .

Згідно ухвали від 23.11.2018 р. відкрито провадження в справі і призначено підготовче судове засідання на 18 грудня 2018 р.

Згідно ухвали від 23.11.2018 р. задоволено заяву позивача про забезпечення позову і заборонено відділу у Міжгірському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області та державним кадастровим реєстраторам проводити державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1593 га в с. В. Бистрий ,вул. Р. Лаптєвої ,68 Міжгірського району, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що передається у власність ОСОБА_3 згідно рішень ОСОБА_8 сільської ради від 25.12.2011 р. № 16, від 25.12.2016 р. № 98.

Згідно ухвали від 15.01.2019 р. за клопотанням сторони позивача залучено в справу спеціаліста з питань землеустрою ТЗОВ «Землемір» для надання пояснень з питань виготовлення технічної документації, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_3 та накладання земельних ділянок ОСОБА_1 і ОСОБА_3

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_13ОСОБА_8 сільської ради № 10 від 22.06.1995 р. дозволено будівництво житлового будинку і господарських споруд на земельній ділянці 0,07 га, затверджено і видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, актом № 6 відведено земельну ділянку в натурі (на місцевості) і видано дозвіл на виконання будівельних робіт згідно план-схеми забудови, затвердженої районним архітектором.

ОСОБА_13ОСОБА_8 сільської ради № 38 від 27.02.1997 р. передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку в ур. «Біля хати» в с.В.Битстрий вул.Р.Лаптєвої, 70 А площею 0,12 га та видано державний акт про право приватної власності на землю серія ІІ-ЗК № 010047 02.10.1997 р. з реєстрацією в Книзі записів під № 82. Згідно технічного звіту по виготовленню зазначеного акта ця земельна ділянка за планом межує із земельними ділянками: ОСОБА_14 (АБ) , толока (земля загального користування ) (БВ), ОСОБА_15 (ВГ), ОСОБА_9 (АГ) довжина 40 м.

ОСОБА_13 Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.04.2011 р. (справа № 2-157/11) визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок № 68 по вул. Р.Лаптєвої в с. В.Бистрий Міжгірського району в порядку спадкування по заповіту ОСОБА_16 (дружина ОСОБА_9Ф.). Це нерухоме майно зареєстровано в КП «Міжгірське БТІ» з державною реєстрацію права власності.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 13.09.2011 р. (справа № 2-а-2379/11), яка набрала законної сили 08.05.2013 р. після перегляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду, відмовлено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_8 сільської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправним рішення ОСОБА_8 сільської ради № 25 про відмову у виділенні підїздної дороги до його житлового будинку № 70 А в с. В.Бистрий та у зобовязанні виділити ОСОБА_1 таку дорогу зі сторони вулиці Р.Лаптєвої в с. В.Бистрий Міжгірського району Закарпатської області .

Згідно рішення ОСОБА_8 сільської ради №16 від 25.12.2011 р. передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,10 га в ур. «Біля будинку» у с. В.Бистрий вул.Р.Лаптєвої, 68, Міжгірського району Закарпатської області для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Згідно рішення ОСОБА_8 сільської ради №98 від 25.12.2016 р. внесено зміни у зазначене вище рішення і надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по наданню земельної ділянки у власність ОСОБА_3 орієнтовною площею до 0,16 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. В.Бистрий вул.Рози Лаптєвої,68. Цим же рішенням виділено і затверджено дорогу до земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою с. В.Бистрий, вул.Р.Лаптєвої,70 А, шириною 1 метр, що межую із земельними ділянками ОСОБА_11 та ОСОБА_3

Згідно рішення ОСОБА_8 сільської ради №234 від 18.09.2018 р. затверджено розміри земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, розміщеного в с.В.Бистрий, вул. Р.Лаптєвої, 68, згідно кадастрового плану земельної ділянки, виконаного ТзОВ «Землемір», площею 0,1593 га : від Т1 до Т 2 36.35 м . що межує з ОСОБА_1 , мешканцем с. В. Бистрий вул. Р.Лаптєвої , 70 А.

Судом також установлено такі обставини за відомостями у схемі суміжних земельних ділянок, яка складена ТзОВ «Змелемір» на підставі ухвали суду і розяснень спеціаліста з питань геодезії і землеустрою ОСОБА_17, наданих у судовому засіданні, поясненнями представника органу Держгеокадастру (третьої особи), поясненнями сторін і їх представників.

За технічною документацією ОСОБА_3, яка виготовлялася на його замовлення ТзОВ «Землемір» на підставі оскаржуваних позивачем рішень, земельна ділянка відповідача ОСОБА_3 розміром 0,1593 га фактично межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 однією стороною (довжиною межі 36,35 м). ОСОБА_1 це суміжне землекористування не погоджував. Акт погодження меж і встановлення межових знаків ОСОБА_1 для підписання (погодження) ні ОСОБА_3, ні представником сільської ради, ні представником підприємства, що виготовляло документацію, - не надавався. Це суміжне землекористування погоджено рішенням ОСОБА_8 сільської ради №234 від 18.09.2018 р. Земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,0087 га в частині суміжного землекористування. Земельна ділянка ОСОБА_1 площею 0,12 га за виданим державним актом не відповідає конфігурації та точним параметрам земельної ділянки за планом і технічним звітом за цим державним актом з фактичним землекористуванням ОСОБА_1 станом на час розгляду справи по суті, яке має значно більшу площу користування, ніж це зазначено в правоустановчому документі (державному акті) з огляду на те, що фактично використовувана ОСОБА_1 земельна ділянка є огороджена по всьому периметру, забудована житловим будинком і господарськими спорудами від спірної межі до межі возової дороги (протилежної межі на план-схемі). За цією ж план-схемою з вулиці Р.Лаптєвої вздовж меж земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_18 існує дорога (прохід) шириною 1,12 м. Наявність цієї дороги вказаного розміру підтвердила свідок ОСОБА_19, яка використовує земельну ділянку суміжного користувача ОСОБА_18

Під час судового розгляду справи ОСОБА_3 визнав, межею його земельної ділянки і ділянки ОСОБА_1 є існуюча стаціонарна огорожа.

Суд застосовує такі норми права для вирішення спору.

Статтю 152 ЗК України, за якою: - держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю; власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.

Статтю 155 ч.1 ЗК України, за якою у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтю 158 ч.5 ЗК України, за якою у разі незгоди власника або землекористувача з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується судом.

Пункт 6 розділу Х Перехідні положення ЗК України, за яким громадяни, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Статтю 116 ч.1,ч. 2, ч.3 підпункт «а» ЗК України, за якими набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування за рішенням органу місцевого самоврядування, безоплатно у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, у межах норм, визначених цим Кодексом . Статтю 116 ч.5 ЗК України, за якою земельна ділянка, яка перебуває у власності чи користуванні громадян, передається у власність чи користування за рішенням органу місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Положення закону «Про землеустрій» щодо вирішення спору судом у сфері землеустрою.

З встановлених судом обставин видно, що відповідачам (сільській раді і ОСОБА_3І.) було відомо про те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд і оформив це право власності задовго до виникнення спору з ОСОБА_3 з приводу параметрів дороги до цієї земельної ділянки з вулиці Р.Лаптєвої. Окрім цього, сільська рада визнала, що попередніми землекористувачами земельної ділянки, що обслуговувала житловий будинок № 68, тобто подружжям ОСОБА_9 не було належно, відповідно до чинного на той час земельного законодавства, оформлено право власності чи користування на цю земельну ділянку. Отже, ОСОБА_3 як спадкоємець, що оформив спадкові права на цей житловий будинок, має право на одержання земельної ділянки у власність за рішенням ОСОБА_8 сільської ради (розпорядника комунальної землі) для обслуговування зазначеного житлового будинку в порядку, передбаченому ЗК України. Відповідачам також було відомо про те, що ця земельна ділянка межує із земельною ділянкою позивача ОСОБА_1 і що суміжні ділянки розділяє огорожа, встановлена ОСОБА_1 Таким чином, передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 на підставі рішень ОСОБА_8 сільської ради (№16 від 25.12.2011 р. і № 98 від 25.12.2016 р.) слід здійснити у відповідності до вимог ст.ст.116, 118,120-122 ЗК України, тобто без порушення прав іншого землевласника (землекористувача).

Суд вважає, що сільська рада не правильно вирішила спір щодо розмежування земельних ділянок (встановлення межі), дотримання правил добросусідства в оскаржуваному рішенні № 234 від 18.09.2018 р., бо цим рішенням затверджено розміри земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,1593 га та розмір довжини межі земельною ділянки, однак не визначено інші параметри земельної ділянки відповідно до її конфігурації за геодезичними вимірами, не взято до уваги тверду межу (огорожу) земельної ділянки ОСОБА_1, не зафіксовано письмово пропозиції (доводи) суміжних землекористувачів (як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3І.) щодо можливого розташування межі земельних ділянок. Таке призвело до порушення прав позивача, бо земельна ділянка ОСОБА_3 розміром 0,1593 га накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 площею накладки 87 кв. м, тобто межа земельної ділянки ОСОБА_3 затверджена сільською радою за межами встановленої огорожі вглиб земельної ділянки ОСОБА_1

З огляду на викладене сільська рада мала вирішити питання припинення землекористування (права власності) ОСОБА_1 на площу накладки 87 кв.м у встановленому законом порядку, тобто виконати вимоги статті 116 ч. 5 ЗК України з урахуванням вимог статті 198 ЗК України щодо кадастрової зйомки земельної ділянки, яка містилась у документації із землеустрою, виготовленої на замовлення ОСОБА_3, та реалізувати свої повноваження відповідно до вимог статей 19, 22, 30, 55 закону «Про землеустрій».

Верховний суд обєднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.01.2019 р. (справа № 580/168/16-ц) сформулював правовий висновок, що непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників.

Системний аналіз застосованих судом норм права, правова позиція Верховного Суду до встановлених судом обставин дають підстави дійти висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, а саме щодо скасування оскаржуваного рішення ОСОБА_8 сільської ради № 234 від 18.09.2018 року, бо цим рішенням порушуються права суміжного землевласника ОСОБА_1

Натомість суд вважає, що решта позовних вимог підлягає відхиленню з огляду на таке обґрунтування.

Оскаржувані позивачем рішення сільської ради № 16 від 25.12.2011 р. і № 98 від 25.12.2016 року не ущемляють прав позивача, за змістом ці рішення відповідають вимогам Земельного Кодексу, бо спрямовані на реалізацію прав відповідача ОСОБА_3 щодо одержання земельної ділянки у власність відповідно до норм для потреб обслуговування житлового будинку. Окрім цього, стаття 55 закону «Про землеустрій» в редакції закону № 497 УІІІ від 02.06. 2015 року передбачає: якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки комунальної власності у власність, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника будинку без надання дозволу органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст.112 ЗК України. ОСОБА_3 право власності на житловий будинок оформив по спадкуванню на підставі рішення суду і здійснив державну реєстрацію цього обєкта нерухомого майна у порядку, який був чинним станом на час проведення такої реєстрації. Отже, надання дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_3 за рішенням сільської ради не було обовязковим.

Не заслуговують на увагу і покликання сторони позивача на відсутність проїзної дороги до земельної ділянки ОСОБА_1 зі сторони вулиці Р.Лаптєвої, бо це питання вирішено в минулому постановою суду, яка набрала законної сили з участю тих же сторін. Окрім цього, сільська рада в оскаржуваному рішенні № 98 від 25.12.2016 р. (пункт 3) вирішила питання дороги до земельної ділянки позивача в указаному місці, затвердивши розміри (ширину) проходу. З план-схеми розташування спірних і інших суміжних ділянок, складеної на підставі геодезичної зйомки спеціалістом ТзОВ «Землемір» видно, що позивач має доступ до своєї земельної ділянки з протилежної сторони (на плані «возова дорога»). Цей план відповідає відомостям на плані забудови земельної ділянки ОСОБА_1, складеному районним архітектором в документах будівельного паспорту від 1995 року. Позивач не подав жодного доказу про те, що ця дорога є непридатною для проїзду транспортом чи не може бути об- лаштована для такого проїзду.

Суд вважає, що захід забезпечення позову у вигляді заборони реєстрації права власності земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 на підставі затвердженої технічної документації з урахуванням цього рішення суду в разі набрання ним законної сили має діяти до набрання цим рішенням законної сили відповідно до положень статті 158 ч. 10 ЦК України.

Судові витрати у виді судового збору відповідно до положень статті 141 ч.1 ЦПК України слід розподілити так. Позивач звернувся до суду з двома немайновими позовними вимогами, однак позовну заяву оплатив судовим збором за ставкою немайнового позову , яка діяла на час подання позову, в сумі 704,8 грн. Судом задоволено тільки одна позовна вимога немайнового характеру. Отже, позивач не має права на повернення цих судових витрат. Натомість судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. з огляду на одну задоволену судом позовну немайнову вимогу, за ставкою яка діяла на час подання позову, підлягає стягненню в користь держави з відповідача ОСОБА_3 Цей висновок суду ґрунтується на такому. Відповідач ОСОБА_3 під час судового розгляду визнав , що межею його земельної ділянки і земельної ділянки ОСОБА_1 є огорожа, встановлена ОСОБА_1 Отже, саме його бездіяльність сприяла виникненню спору і винесення рішення ОСОБА_8 сільською радою, яке визнано судом неправомірним.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірним і скасувати рішення ОСОБА_8 сільської ради № 234 від 18.09.2018 р. "Про погодження меж земельної ділянки площею 0,1593 га в с.В.Бистрий, вул.Р.Лаптєвої,68, Міжгірського району Закарпатської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Захід забезпечення позову, встановлений ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.11.2018 р., - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, місце реєстрації та проживання: с.В.Бистрий, вул.Рози Лаптєвої,108, Міжгірського району, Закарпатської області, судові витрати у виді судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. у користь держави.

В стягнення (поверненні) решти судових витрат відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Повне рішення складено 30.04.2019 року.

Суддя: ОСОБА_20