ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/776/18 Номер провадження 22-ц/814/1262/19Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю.О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2019 року, ухвалене суддею Ощинською Ю.О., повний текст рішення складено 28.02.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору - державний нотаріус Пирятинської державної нотаріальної контори Репях Тетяна Іванівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину у 1/4 його частині та визнання обов`язкової долі у спадщині дружини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в обґрунтування якого послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_3 Під час подружнього життя 27 грудня 2003 року за спільні кошти ними було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 Покупцем, відповідно договору купівлі-продажу було зазначено ОСОБА_3 За час життя ОСОБА_3 було складено заповіт, за яким усе своє майно вона заповіла своїй племінниці ОСОБА_2 Дізнавшись, що після смерті ОСОБА_3 відповідачка може одержати у спадок лише 1/4 частину квартири, вона почала умовляти його відмовитись від обов`язкової долі у спадковому майні.

З 1977 року він є інвалідом 2 групи, хворіє на розсіяний склероз, пересувається на милицях, погано бачить та чує, постійно потребує стороннього догляду та допомоги. Стан його здоров`я значно погіршився через хвилювання у зв`язку зі смертю дружини.

Унаслідок поганого стану здоров`я, що вплинуло на його волевиявлення, він не міг сприймати фактичних обставин правочину тому заміть укладення договору довічного утримання з відповідачем, підписав відмову від обов`язкової долі спадщини, помилившись щодо правових наслідків відмови.

Відповідачка, отримавши від позивача заяву про відмову від обов`язкової долі спадщини, та скориставшись незаконними діями нотаріуса, яка його подружню частку включила у спадщину, та в цілому передала квартиру у власність відповідачки, намагалась позбутися позивача, влаштувавши до будинку престарілих, а коли той відмовився, почала погрожувати виселенням та забороняла користуватися рухомим майном, речами повсякденного вжитку.

Рішенням Пирятинського районного суду від 13 березня 2018 року, яке постановою апеляційного судом Полтавської області від 30.05.2018 залишено без змін, свідоцтво про право власності в порядку успадкування, видане відповідачці, в 1/2 його частині було скасовано.

Однак, відповідачка не лише не надає позивачу якоїсь допомоги чи догляду, але й забрала усі документи, щоб той не звертався до суду, значну частину майна, постійно тероризує його, не дозволяє користуватися речами звичайної домашньої обстановки та вжитку, унеможливлює йому користуватися квартирою. Намагається заволодіти квартирою в цілому, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

З урахуванням поданих 17.01.2019 р. представником позивача уточнень, ОСОБА_1 остаточно просив визнати в цілому недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на обов`язкову частку у спадщині померлої дружини ОСОБА_3 на 1/4 частину.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину у 1/4 його частині та визнання обов`язкової долі у спадщині дружини відмовлено.

З рішенням місцевого суду не погодився позивач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права, прохає скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення його позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що не ставив перед судом питання дієздатності, натомість вказував про те, що в силу свого фізичного стану, похилого віку, хвороби та інвалідності він неправильно сприймав фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Жменяка Ю.Ю. прохає залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін як законне та обґрунтоване.

Позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , третя особа державний нотаріус Пирятинського районного нотаріального округу Репях Т.І. в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Участь позивача та відповідача в суді апеляційної інстанції забезпечена представниками ОСОБА_10 та Жменяком Ю.Ю.

Від третьої особи державного нотаріуса Репях Т.Г. надійшло письмове повідомлення з проханням розглядати справу без її участі.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції розглядає справу у відсутність осіб, які не з`явились в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_10 та представника відповідача Жменяка Ю.Ю., дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з такого.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який було зареєстровано 09 травня 1975 року Наталівською сільською радою Гребінківського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Під час перебування у шлюбі, 27.12.2003 року було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , який діє від свого імені та як законний представник на підставі рішення виконкому Пирятинської міської ради № 1018 від 22.12.2003 року, від імені неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продали, а ОСОБА_3 купила трикімнатну квартиру № 1 , жилою площею 40,8 кв. м., загальною площею 73,6 кв. м. в будинку АДРЕСА_6 (а.с. 6 на звороті).

Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 в КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується інформаційною довідкою від 31.07.2015 р. № 196-Т (а.с. 8 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 174/2016 (а.с. 10).

02 серпня 2011 року приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П. посвідчено заповіт, згідно якого ОСОБА_3 усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що за законом вона матиме право, заповіла повністю ОСОБА_2 (а.с. 9).

04.06.2016 року ОСОБА_1 подав до Пирятинської державної нотаріальної контори заяву, якою відмовився від спадщини за законом від обов`язкової долі після смерті дружини (а.с. 10).

24 жовтня 2016 року державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Репях Т.І. на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11 зворотній бік).

Позивач ОСОБА_1 з 09.09.1977 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується копією довідки про перебування на обліку № 17 від 21.03.2017 виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Пирятинському районі, пенсійним посвідченням НОМЕР_3 (а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не доведені, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ст. 1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як установлено ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування, за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як передбачено ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Як було вірно встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно поданої 04.06.2016 року до Пирятинської державної нотаріальної контори заяви ОСОБА_1 відмовився від спадщини за законом, обов`язкової долі після смерті дружини та йому було роз`яснено нотаріусом, що його відмова від спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Зазначені обставини в суді першої інстанції були підтверджені державним нотаріусом Репях Т.І., яка пояснила суду, що 04 червня 2016 року на прийом прийшли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка надала заповіт, складений на її ім`я ОСОБА_3 та посвідчений нотаріально, подавши заяву, яка зареєстрована за № 426 про прийняття спадщини за заповітом. У цей же день була подана зареєстрована за № 427 заява ОСОБА_1 , якою він повідомив нотаріальну контору, що від обов`язкової долі спадщини після смерті дружини відмовляється.

При цьому, ним було зазначено, що усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають для нього істотне значення без впливу насильства, фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, він повідомляє нотаріальну контору, що від спадщини за законом та від обов`язкової долі після смерті дружини відмовляється, що свідчить про відсутність тиску на нього з боку будь-яких осіб.

У подальшому нотаріусом було роз`яснено положення Цивільного кодексу України, під час розмови з вказаними особами візуально встановлено їх психічний стан, тобто здатність розуміти значення своїх дій. Будь-яких сумнівів щодо того, що ОСОБА_1 не розумів своїх дій, у неї не виникло.

Починаючи з дня подання ОСОБА_1 вищевказаної заяви від 04.06.2016 року та до 19 жовтня 2016 року у нього був достатній строк для звернення до нотаріальної контори чи до приватного нотаріуса з заявою про відкликання заяви про відмову від спадщини, у тому числі прийняти спадщину. Проте таких дій ним вчинено не було.

24.10.2016 року за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини, їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на усе майно.

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 30.05.2018 року, у справі № 544/555/17, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Пирятинська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Запорожець І.П., в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про прав на спадщину за заповітом серії НВА № 734126 від 24 жовтня 2016 року, видане Пирятинською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 та зареєстроване в реєстрі за № 1-1281, а саме в 1/2 частині. У задоволенні іншої частини цих вимог відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Пирятинська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Запорожець І.П., в частині визнання недійсною заяви про відмову від обов`язкової долі спадщини відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати (а.с. 12-18).

У зазначеному рішенні, яке має преюдиційне значення, надано правову оцінку обставинам щодо визнання недійсною заяви ОСОБА_1 від 04.06.2016 року про відмову від обов`язкової частки спадщини.

У суді першої інстанції та в апеляційному суді представник позивача посилався на те, що даний спір виник з інших підстав, що не були предметом розгляду у вище вказаній цивільній справі, зокрема, що ОСОБА_2 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_1 , вирішила незаконним способом отримати квартиру в цілому, розпочавши його умовляти відмовитися від обов`язкової частки у спадщині. Здоров`я позивача було на той час вкрай тяжким, що вплинуло на його волевиявлення, у зв`язку з чим позивач не міг сприймати фактичних обставин правочину та, замість укладення договору довічного утримання, підписав відмову від обов`язкової частки у спадщині. Тим самим помилився щодо правових наслідків відмови, що має істотне значення для визнання правочину недійсним з підстав передбачених ст. 229 ЦК України.

Згідно з пунктом 4 розділу 1 частини II Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, до заяви про відкликання поданої заяви про відмову від прийняття спадщини застосовуються такі ж правила прийняття заяв, як і до первинних заяв. Таким чином, вказана заява подається спадкоємцем особисто у письмовій формі.

Відмова від спадщини є одностороннім правочином. Тому і недійсним він може бути визнаний на загальних підставах у порядку цивільного судочинства.

У разі, коли особа не встигла відкликати заяву про відмову від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, така відмова може бути визнана недійсною судом. З огляду на те, що відмова від прийняття спадщини є одностороннім правочином, то визнання такої відмови недійсною в судовому порядку здійснюється з таких підстав:

1) вчинення відмови спадкоємцем, який у момент її вчинення не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними (ст. 225 ЦК України);

2)вчинення відмови під впливом помилки (ст. 229 ЦК України);

3)вчинення відмови під впливом обману або насильства (статті 230,231 ЦК України);

4)вчинення відмови під впливом тяжкої обставини і на невигідних умовах (ст. 233 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування.

Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

Коло осіб, на користь яких спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини, є вичерпним і за його волевиявленням змінюватись або доповнюватись не може. У разі коли спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь особи, вказаної в статті 1266 ЦК ( 435-15 ), правила про спадкування за правом

представлення не застосовуються.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом

недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України ( 435-15 ).

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано представником позивача, що на момент складання заяви про відмову від спадщини за законом, від обов`язкової долі після смерті дружини, дієздатність ОСОБА_1 була перевірена нотаріусом.

В особисто підписаній ОСОБА_1 заяві про відмову від обов`язкової долі у спадщині за законом після смерті дружини, зазначено, що він усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміє обставини, що мають для нього істотне значення, без впливу насильства (фізичного чи психічного тиску) з боку інших осіб (а.с. 10).

Як пояснила в суді першої інстанції державний нотаріус та вказане не спростовано позивачем та його представником, повідомлень від позивача ОСОБА_1 про те, що заява про відмову від обов`язкової долі у спадщині має супроводжуватися укладенням договору довічного утримання, не надходило.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при складенні та підписанні вказаної заяви ОСОБА_1 внаслідок свого стану здоров`я не міг усвідомлювати значення своїх дій та не мав можливості керувати ними, чи не розумів обставин щодо вчинення даного правочину та його наслідків, матеріали справи не містять.

Обставин, за яких би вчинення відмови під впливом помилки, обману або насильства, а також під впливом тяжкої обставини і на невигідних умовах судом першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

Також стороною позивача не доведено, що одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, так як воля позивача була висловлена у присутності нотаріуса.

Доказів про те, що на позивача здійснювався тиск з боку третіх осіб під час укладення заяви про відмову від обов`язкової долі у спадщині, матеріали справи також не містять.

Звернень позивача чи його представника до правоохоронних органів з приводу вчинення нотаріусом кримінального правопорушення при укладенні та посвідченні заяви ОСОБА_1 про відмову від обов`язкової долі у спадщині не надходило, рішень щодо цього не приймалося.

Таким чином, доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що в силу свого фізичного стану, похилого віку, хвороби та інвалідності він неправильно сприймав фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення, належними та допустимими доказами не підтверджені, відтак на увагу колегії суддів не заслуговують.

Рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі всебічно з`ясованих обставин та наданих сторонами доказів. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційна скарга залишається колегією суддів без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук