Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2309/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

02 травня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в котрому зазначив, що в 1984 році позивачці по справі, як завгоспу у дільничній лікарні села Черняхівське, колгоспом «Заповіт ім. Леніна» був наданий житловий будинок по АДРЕСА_1 . 14 червня 2018 року згідно рішення Яготинського районного суду Київської області позивачкою було набуто право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,які в травні 2006 року зібравши всі свої речі, покинули належний ОСОБА_1 будинок. На даний час місце проживання відповідачів позивачці невідомо. Комунальні платежі не сплачують, будинком не цікавляться, участі в утриманні будинку не приймають, не ставляться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, їх особистих речей в будинку немає. У користуванні житлом ніхто ніколи не перешкоджав. В даний час при зверненні до Управління праці та соціального захисту населення Яготинської РДА з метою призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, з`ясувалося, що оскільки в належному позивачу будинку зареєстровані відповідачі по справі при призначенні субсидії буде братися їх дохід, що в свою чергу зменшить розмір державної допомоги. Таким чином, реєстрація відповідачів у належному позивачці будинку, створює позивачці перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, чим позбавляє її можливості в повній мірі використовувати свій об`єкт права власності та негативно впливає на її матеріальний стан, що порушує її права. Враховуючи викладене, позивачка просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відповідно до п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим. Відзиву щодо позову та клопотань до суду не направили, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів.

Так, в судововму засіданні, свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою позивачки, показала, що відповідачіна даний час не проживають в будинку АДРЕСА_1 , вона постійно проживає в селі проте близько 10 років не бачила ОСОБА_4 , який є племінником позивачки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є братами позивачки, не бачила щоб відповідачі відвідували ОСОБА_1 , яка сама сплачує комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_6 , мешканка с. Черняхівка , в судовому засіданні показала, що вона постійно проживає в с. Черняхівка та знає, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх сестра ОСОБА_1 , проживали разом з матірю в будинку АДРЕСА_1 , після смерті матері відповідачі забрали свої речі і покинули даний будинок. Мати братів позивачки по справі померла більше 11 років тому, на даний час в будинку позивачки відповідачі не проживають, комунальні послуги за будинок сплачує позивачка.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та показання свідків, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Так, в судовому засіданні з копії паспорта ОСОБА_1 (а.с. 4), з копії рішення Яготинського районного суду Київської області від 14.06.2018 року по справі № 382/517/18 (а.с. 5-7), з копії витягу з Державного реєсту речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8), довідки № 626 від 06.12.2018 року (а.с. 9), копії обікової картки об`єкта по господарського обліку на 2016-2020 роки (а.с. 10-11) вбачається, що в 1984 році позивачці по справі, як завгоспу у дільничній лікарні села Черняхівське, колгоспом «Заповіт ім. Леніна» був наданий житловий будинок по АДРЕСА_1 . 14 червня 2018 року згідно рішення Яготинського районного суду Київської області позивачкою було набуто право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,які в травні 2006 року зібравши всі свої речі, покинули належний ОСОБА_1 будинок. Жоден із відповідачів комунальні платежі не сплачує, будинком не цікавиться, участі в утриманні будинку не приймають, не ставляться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, їх особистих речей в будинку немає.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положенням ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сімї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно роз"яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні від 25.03.1999 року у справі „Ятрідіс проти Греції" (заява № 31107/96) зазначив, що володіння майном повинно бути законним.

У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачі не проживють за вказаною адресою, не цікавляться будинком, не сплачують комунальні платежі, суд вважає, що вимоги позову підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 258-259, 265, 268, 280-283, 279, 141, 354 ЦПК України, ст. ст. 319, 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 07 травня 2019 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.