ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 396/1463/17

провадження № 22-ц/4809/46/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Кіселика С.А. (доповідач),

суддів: Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Савченко Н.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи : ОСОБА_3, ОСОБА_4, Рівнянська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року у складі Гарбуз О.А. у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Рівнянська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про зняття з реєстрації постійного місця проживання та виселення з житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання знятися з реєстрації постійного місця проживання та виселення з житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області № 396/1127/17 від 04.08.2017 року визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1, після смерті її баби ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5. В належному їй будинку зареєстровані також брат - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, племінник - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та колишня дружина брата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_2 створює позивачу перешкоди в користуванні житловим будинком, перешкоджає їй в доступі до нього та користуванні ним. ОСОБА_1 пропонувала відповідачці добровільно звільнити будинок і дати змогу проживати в будинку.

З приводу порушення відповідачкою права власності ОСОБА_1 зверталась з відповідними заявами до поліції та сільської ради, але відповідачка не припинила порушувати її право власності, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області 05 червня 2018 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Рівнянська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про зобов'язання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 знятися з реєстрації постійного місця проживання та виселення з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 - відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що справа розглянута формально, без з'ясування обставин справи, судом не взято до уваги покази свідків, листи - відповіді з органів поліції. Вважає дане рішення незаконним винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовну заяву.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги за наступного.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір на підставі досліджених доказів суд першої інстанції встановив, що рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04.08.2017 року визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1, після смерті її баби ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

В належному їй будинку зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та колишня дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_2 оскаржувала рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04.08.2017 року до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04.08.2017 року залишено без змін.

З приводу порушення відповідачем ОСОБА_2 права власності ОСОБА_1 остання зверталась з відповідними заявами до Новоукраїнського відділу поліції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для виселення відповідачів відповідно до вимог статей 116, 157 ЖК Української РСР.

Разом з тим із позовної заяви вбачається, що позивач зазначаючи у своїй заяві дані норми матеріального права посилався також на захист своїх прав відповідно до вимог статті 391 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

За змістом статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Встановивши, що ОСОБА_1 є власником спірного будинку, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вселились до будинку у 2004 році з дозволу проживаючого на той час в будинку батька позивача, який свої спадкові права на будинок належним чином не оформив та те, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу із ОСОБА_3 продовжує проживати у цьому будинку без укладення відповідного договору із власником будинку, суд дійшов помилкових висновків про застосування до даних правовідносин вимог статей 116, 157 ЖК Української РСР та відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з того, що ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 у повній мірі реалізовувати своє право власності, права останньої підлягають захисту відповідно до статті 391 ЦК України, тобто шляхом усунення перешкод у здійсненні позивачем права користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Позивач, способом захисту свого порушеного права, обрав зобов'язання особи, яка його порушує, припинити дію яка порушує її права.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема припинення дії, яка порушує право.

Аналізуючи позовні вимоги ОСОБА_1 і дійшовши висновку, що хоча вимога про зобов'язання судом ОСОБА_2 виселитись із житлового будинку та знятись із реєстрації є менш дієвим способом захисту порушених прав позивача ніж її виселення із житлового будинку власником якого є позивач, колегія суддів діючи за принципом диспозитивності цивільного судочинства, тобто розглядаючи справу в межах заявлених позивачем вимог, вважає за правильне задовольнити позов в редакції вимог заявлених позивачем і ухвалити постанову про зобов'язання ОСОБА_2 виселитись із житлового будинку, який належить позивачу та знятись із реєстрації за адресою знаходження цього будинку.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 3180 грн. судового збору, які підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року задовольнити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Рівнянська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про зняття з реєстрації постійного місця проживання та виселення з житлового будинку, задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 знятись з реєстрації місця проживання та виселитись з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 судовий збір сплачений до суду першої та апеляційної інстанції в сумі 3180 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 03 травня 2019 року.

Суддя доповідач: С.А.Кіселик

Судді: С.М.Єгорова

О.Л.Карпенко