ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2087/19

Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1020/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання Шапко В.М.

Позивач ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

Відповідачі Чернігівська міська рада, виконавчий комітет Чернігівської міської ради

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради, виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання дій щодо незабезпечення житлом незаконними,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення 06 червня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати дії Чернігівської міської ради та виконавчого комітету Чернігівської міської ради стосовно незабезпечення інваліда армії першої групи ОСОБА_3 В. першочергово житлом незаконними.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 є інвалідом першої групи армії та перебуває на обліку у лікаря-психіатра Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні з 27.03.1970 року.

Фактично ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку 22 роки.

Станом на 26.02.2018 року номер його у загальноміській черзі 1899 та у першочерговому списку надання житла - № НОМЕР_1 .

Наголошує, що на підставі ст. 45 ЖКУкраїни ОСОБА_2 , як інвалід армії першої групи, має право на першочергове отримання житла з 1996 року. Згідно медичного висновку за наявності захворювання ОСОБА_2 має право отримати житло невідкладно протягом одного року.

Позивач неодноразово зверталась як законний представник ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради щодо першочергового надання йому житла як інваліду першої групи, проте отримала відповідь, що ОСОБА_2 знаходиться у черзі на отримання житла за № НОМЕР_2 та пільговим житлом забезпечений не буде.

Позивач вважає, що Чернігівська міська рада внаслідок ненадання ОСОБА_2 житлового приміщення протягом одного року порушує права ОСОБА_2 на отримання першочергового житла і такі дії є незаконними.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо незабезпечення першочергово житлом інваліда Армії 1 групи ОСОБА_2 .

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Чернігівської міської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути визнані винними лише у випадку, якщо при прийнятті ними рішень останні діяли з порушенням підстав, меж повноважень та способу, що передбачені Конституцією України та законами України.

Апелянт наголошує, що статтею 45 ЖК України не встановлено переважне право на одержання жилих приміщеь перед всіма іншими категоріями для осіб, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, а тому позивач має бути забезпечений житлом у порядку черги по списку першочергового надання житла, що відповідає положенням ст. 43 ЖК України. У списку першочергового надання жилих приміщень ОСОБА_2 значиться під АДРЕСА_1 354. Негайне позачергове надання ОСОБА_2 житла спричинить порушення житлових прав інших 353 осіб, які перебувають на обліку у цьому ж списку, що призведе до порушення житлового законодавства та соціальної справедливості по відношенню до цих осіб.

Апелянт звертає увагу, що позивач не є учасником бойових дій і не є інвалідом війни та не належить до кола осіб, які на підставі статті 46 ЖК України мають право на позачергове надання жилих приміщень.

На думку апелянта судом першої інстанції помилково застосовано до позивача положення ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки позивач не належить до осіб з інвалідністю внаслідок війни, перелік яких визначений вказаною нормою закону.

Апелянт наголошує, що Чернігівська міська рада не відмовляється забезпечувати житлом позивача, але на даний час відсутня реальна можливість надати квартири усім, включаючи ОСОБА_4 , НОМЕР_3 особам, які перебувають у списку першочергового надання житла. У частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу виконавчого комітету Чернігівської міської ради, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали квартирної справи ОСОБА_2 , обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно статті 45 Житлового Кодексу у першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов особам з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп та особам з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» інваліди війни та прирівняні до них особи позачергово забезпечуються житлом, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Відповідні органи, уповноважені державою на виконання функцій з розподілу житла зобов`язані надати особі, на яку поширюється дія цієї норми, таке житло.

Ненадання позивачу, який перебуває в першочерговому списку на отримання житла з 1996 року, тобто більше ніж 20 років перебування на обліку є грубим порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів, тому позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання неправомірною бездіяльність виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо незабезпечення позачергово житлом інваліда Армії 1 групи ОСОБА_2 .

Однак з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, через неправильне застосуваннн судом норм матеріального і процесуального права при ухваленні рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 , 1950 року народження, є інвалідом І групи внаслідок захворювання, отриманого в період проходження військової служби (а.с. 5, 9).

Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м.Чернігові ради від 08 червня 1978 року № 271 ОСОБА_1 призначена опікуном над недієздатним інвалідом радянської армії ОСОБА_2 (а.с.3,4,5).

ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_2 неодноразово зверталась до Чернігівської міської ради щодо першочергового надання житла ОСОБА_2 , проте Чернігівською міською радою їй було необґрунтовано відмовлено. За таких обставин та посилаючись на положення статті 45 ЖК України ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_2 , суд першої інстанції, посилаючись на положення ст. 45 ЖК України та п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходив з того, що ненадання позивачу, який перебуває в першочерговому списку на отримання житла з 1996 року, тобто більше ніж 20 років перебування на обліку є грубим порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернігвської міської ради № 115 від 17.06.1996 року ОСОБА_2 поставлений один на квартирний облік за місцем проживання та включений до загальноміської черги під № НОМЕР_4 та як інвалід радянської армії включений до списку першочергового надання житла за номером черги 1741.

Згідно довідки відділу квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради від 25.03.2019 року ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку у загальноміській черзі за № НОМЕР_5 та у першочерговому списку як інвалід армії І групи за № 354 один (а.с.27). Дотепер ОСОБА_2 житло не виділено.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно зі статтею 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Перелік громадян, які мають право на першочергове та позачергове отримання житлових приміщень, визначений статтями 45, 46 ЖК УРСР.

Виходячи із змісту статті 45 ЖК України, у першу чергу жилі приміщення надаються, зокрема, потребуючим поліпшення житлових умов особам, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, перелічених у списку захворювань, затвердженому в установленому законодавством Союзу РСР порядку та інвалідам 1 і 2 груп з числа військовослужбовців.

Статтею 46 ЖК України передбачено позачергове надання жилих приміщень.

Згідно ч. 1 ст. 46 ЖК поза чергою жиле приміщення надається особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав -протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Перевіряючи аргументи скарги, в судовому засіданні апеляційним судом оглянутй оригінал квартирної справи ОСОБА_2 .

Із зазначеної справи убачається, що ОСОБА_2 зареєстрований у належній на праві власності ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_2 на підставі договору позички від 30.03.2017 року.

Згідно медичних висновків лікарсько-консультативної комісії КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» від 06.05.1996 року № 396 та від 15.06.2004 року № 616, ОСОБА_2 за станом здоров`я не може проживати у комунальній квартирі та в одній кімнаті з членами своєї сім`ї у тому числі в ізольованій квартирі та має право на першочергове надання жилого приміщення на підставі підпункту 3 пункту 44 Правил квартирного обліку. Висновки видані безстроково.

Відповідно до довідки лікарняно-трудової експертної комісії (ВТЕК) м. Чернігова серії ЧНВ-Р-82 № 030153 ОСОБА_2 встановлена 1 група інвалідності внаслідок захворювання, яке отримано в період проходження військової служби.

Проте, як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_2 під час проходження служби у радянській армії не приймав участі у бойових діях на території інших держав, статусу учасника війни або інваліда війни не має і ці обставини в апеляційному суді представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 не заперечувала.

Приписами статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено коло осіб, які визнаються учасниками бойових дій.

Статтею 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлений перелік осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» ( як у чинній натепер так і у редакції, чинній на час постановки ОСОБА_2 на квартирний облік), встановлені пільги інвалідам війни.

Пунктом 18 частини 1 статті 13 Закону передбачено позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі , що передається міністерствами, іншими центральними органами державної виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені у цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди I групи з числа учасників бойових дій на території інших країни - протягом року. Проте, за відсутності статусу учасника бойових дій або інваліда війни, до списку позачергового надання жилих приміщень ОСОБА_2 не включений.

ОСОБА_2 згідно до ст. 45 ЖК УКраїни перебуває на квартирному обліку у списку першочергового надання жилих приміщень.

Забезпечення квартирою ОСОБА_2 раніше, ніж житло отримують 353 особи, що поставлені на квартирний облік перед ним у першочерговій черзі, суперечитиме ст.43 ЖК України щодо черговості надання житла та призведене до порушення права цих 353 осіб на отримання жилого приміщення. Зазначений правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-87цс13, від 04 червня 2014 року № 6-50цс14, від 03 червня 2015 року № 6-390цс15 і натепер залишається незмінним.

З огляду на викладене, відмова відповідача надати квартиру ОСОБА_2 раніше, ніж 353 особам, які до списку першочергового надання житла включені перед ним, не є неправомірною бездіяльністю виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо незабезпечення першочергово житлом інваліда Армії 1 групи ОСОБА_2 . Відтак, правові підстави для задоволення позову у цій частині - відсутні, оскаржуване рішення у частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню. У частині відмови у задоволенні позову рішення підлягає залишенню без змін.

Зазначені обставини, які є суттєвими при вирішенні цієї справи, залишились поза увагою суду першої інстанції і їм не було надано належної оцінки, що призвело до помилкового вирішення справи.

Згідно вимог пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 376 ЦК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Чернігівської міської ради задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року в частині визнання неправомірною бездіяльності виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо незабезпечення першочергово житлом інваліда Армії 1 групи ОСОБА_2 скасувати та відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді