24.04.2019 Провадження № 2/337/67/2019
ЄУН №337/1526/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

при секретарі Шаповалової А.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіванні в залі суду м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_2,) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, код ІПН НОМЕР_1, що зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_4) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном,

В С Т А Н О В И В :

17.04.2018 року ОСОБА_4 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, яку згодом уточнив, та просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, зобовязати відповідачку ОСОБА_2 зняти другі металеві двері, заборонити встановлювати в своїй квартирі другі вхідні двері, які будуть відчинятися у спільний коридор. В своїй позовній заяві ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири №129 у житловому будинку ОСББ «Турбіна-2» по вул. Хортицьке шосе, буд. 20 в м. Запоріжжі, а відповідачка ОСОБА_2 є власницею сусідньої квартири №128. Двері двох вказаних квартир виходять у спільний коридор. Відповідачкою було встановлено другі вхідні металеві двері з зовнішнім відкриттям, на сторону дверей позивача, чим у відчиненому стані блокують його двері, що спричиняє йому та мешканцям його квартири незручності та створює реальну загрозу життю і здоровю у разі виникнення пожежі, землетрусу або іншої загрози життю та здоровю, в звязку з неможливістю швидкої евакуації. Крім того, позивач страждає на серцево-судинні захворювання та санітари не зможуть винести його на носилках з квартири при відкритих дверях відповідачки. Позивач вважає, що встановлення других вхідних дверей відповідачкою є самовільним переобладнанням, що не відповідає проекту будівництва житлового будинку та порушує пожежні, санітарні та будівельні норми і правила. Він звертався до відповідачки з проханням переробити відкриття дверей на іншу сторону, але вона відмовилась це робити, у звязку з чим позивач був змушений звернутись до суду.

Ухвалою судді від 03.05.2018 року цивільна справа прийнята до провадження судді Салтан Л.Г., призначено підготовче судове.

Ухвалою суду від 09.09.2018 року закрито підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 10.09.2018 року.

05.09.2018 року від відповідачки надійшов відзив на позов , до якого додана заява про виклик та допит у судовому засіданні свідків. У відзиві відповідачка просила у задоволенні позову відмовити, з наступних підстав: встановлення других металевих вхідних дверей в її квартиру було проведено в 2000 році, згідно діючим стандартам, чітко в існуючий дверний пройом, без втручання в його розширення. Встановлення дверей узгоджено з ЖБК, що діяв на той час. На теперішній час повноваження по вирішенню даних спорів належить зо загальних зборів ОСББ «Турбіна-2», однак позивачем не залучено до розгляду даної справи. Позивач ОСОБА_4 починаючи з 2000 року жодного разу не предявляв відповідачці претензій щодо вхідних дверей, та не говорив, що двері йому заважають. Відповідач зазначає, що відповідно до діючого законодавства, двері на шляхах евакуації повинні відчинятися в напрямку виходу з будівель (приміщень). В квартирах багатоквартирних житлових будинках не нормується напрямок відкривання дверей.Позов ОСОБА_4 відповідачка вважає безпідставним, оскільки ніяких посягань на його приватну власть з її боку не було, ніякі перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю нею не чинилися, тому просить відмовити у задоволенні позову. Також, ОСОБА_2 наполягає на застосуванні строку позовної давності. Крім того, відповідачка просила суд стягнути з позивача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, компенсацію за відрив від звичайних занять та транспортні витрати.

Ухвалою суду від 10.09.2018 року повернуто до стадії підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 19.02.2019 року справа призначена до розгляду.

Позивач ОСОБА_4 у судові засідання під час розгляду справи не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з завами про відкладення розгляду справи не звертався . У судовому засіданні 19.03.2019 року за клопотання відповідача та його представника у судовому засідання була оголошена перерва для виклику позивача для надання особистих пояснень, однак, позивач не зявився до суду посилаючись на незадовільний стан здоровя.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що в тамбурі сторін знаходиться дві двері під кутом 90. Вхідні двері відповідача створюють позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні його квартирою. Йому стало відомо про встановлення вхідних дверей відповідачки в 2017 році, оскільки він був зареєстрований, однак не проживав у квартирі з 2000 року.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог та пояснила, що двері були замінені ще в 2000 році, з метою особистої безпеки її та членів сімї . Також, встановлено обмежувач відкриття дверей, який дозволяє відкриття дверей не більше, ніж на 70 градусів. Раніше вони позивачу ніколи не заважали та претензій не було.Відповідачка вважає, що двері в її квартиру відповідають стандартним розмірам вхідних дверей по ГОСТ: 900х2000мм; ДСТУ Б.В.2.6-11-97 «Двері металеві протиударні вхідні в квартиру. Загальні технічні умови». Вхідні двері до її квартири встановлені чітко в існуючий дверний пройом, без всякого втручання в його розширення. Відкривання дверей всередину фізично є неможливим, оскільки там знаходяться другі деревяні двері. В період всього часу проживання в будинку (з 1986 р.), вона ні єдиного разу не зустрічалася з Позивачем в тамбурі. Також встановлені двері мають обмежувач і не мають технічної можливості блокувати сусідський вихід. Представники ГУ ДСНС України в Запорізькій області, по зверненню Позивача, в листопаді 2017 р., на місці обстежили мої двері, їх відкриття та заявили, що ніяких порушень пожежних норм немає; ніяких зауважень чи приписів вона не отримувала.Відповідачка вважає, що позивачем не наведено доказів в підтвердження доводів про риски заподіяння шкоди його здоровю при такому розташуванні дверей чи докази порушень будь яких норм чи правил; не доведено порушення його права користування та розпорядження майном, що являється його особистою власністю. При цьому, вхідні двері не перешкоджають вільній евакуації людей з сусідської квартири, не блокують та не перегороджують вихід. Відповідачка наполягала на відмові в задоволенні вимог позивача; на застосуванні позовної давності та стягненні судових витрат.

Представник відповідачки адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог та надала пояснення, аналогічні поясненням відповідачки. Пояснила, що спільне майно, таке, як спільний коридор багатоквартирного будинку, є спільною сумісною власністю співвласників усього житлового будинку, тому, право власності позивача не порушено. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається, як на головний доказ, НА відповідь ГУ Державної Служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області від 16.01.2018 року № 01/11-14/282, де зазначається що згідно з п.2.27 розділу ІІІ НАПБ 01.001-2014 «Правила пожежної безпеки в Україні» та п. 7.2.9 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека обєктів будівництва» напрямок відкривання дверей для квартир житлових будинків не нормується. Також, до ДСНС ОСОБА_4 надавався «фрагмент плану поверху», як вказується у тексті вказаної відповіді, виходячи з якого спеціаліст ДСНС надав свої розяснення. Однак, що це за плани, якою ліцензійною організацією вони виготовлені не відомо. Прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним належить до повноважень зборів співвласників. Однак, ОСОБА_4 ну надав суду підтвердження, звернення до обєднання співвласників за захистом своїх порушених прав. Представник відповідача вважає, що позивачем не надано доказів того, що двері відповідача стали на заваді виходу чи входу у власну квартиру відповідачу. Порушення права ОСОБА_4 ним тільки передбачається. Позивач не надав доказів звернень до ДАБІ України та територіальних інспекцій за фіксацією порушення законодавства, які відповідно до закону складають протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Жодних допустимих достовірних письмових доказів, пояснень свідків, висновків експертиз, висновків спеціалістів, постанов про притягнення до відповідальності, приписів про порушення норм, правил чи реальної загрози життю та здоровю позивача не надано. Акту обстеження, що підтверджував би неможливість входу-виходу з квартири позивача, немає в матеріалах справи. У відповідності до діючого законодавства, не потребують дозволів роботи з переобладнання та перепланування житлових приміщень, які не втручаються в несучі конструкції. Вхідні двері до квартири ОСОБА_2 встановлені в існуючий дверний пройом і місце встановлення (вхід в квартиру), не являється несучою конструкцією та і зміна напрямку відкривання дверей не передбачає отримання ніяких відповідних дозволів. Роботи, які не відносяться до самовільного будівництва та не потребують дозвільної документації, в проекті будинку не враховуються. Також, не доведено та не піддається розумному поясненню твердження , що позивач 17 років не навідувався до належної йому квартири в якій зареєстроване його місце постійного проживання. Таким чином, строк позовної давності щодо обставин, на які посилається позивач, закінчився в 2003 році, а тому вважає за доцільне застосування строку позовної давності на підставі ч.4 ст.267 ЦК України, що також являється підставою для відмови у задоволені позовних вимог та стягненні судових витрат з позивача.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснили, що позивач ОСОБА_4В з вісімдесятих років проживав та був зареєстрований у квартирі №129 у житловому будинку ОСББ «Турбіна-2» по вул. Хортицьке шосе, буд. 20 в м. Запоріжжі. Йому було відомо про встановлення вхідних дверей ОСОБА_2 в 2000 році, він неодноразово бачив вказані двері та напрямок їх відкривання, ніяких заперечень з його боку не було. Жодного разу ОСОБА_4 не скаржився, що двері ОСОБА_2 перешкоджали йому у вільному переміщенні в свою квартиру чи з неї. Свідки, також, підтвердили наявність обмежувача відкривання дверей та зазначили, що відкриті двері ОСОБА_2 не блокують можливість входу чи виходу з квартири ОСОБА_4. Майже у всіх у підїзді аналогічним чином встановлено двері, які жодним чином не перешкоджають жильцям вільно пересуватися. Крім того, свідки підтвердили, що кожного дня позивач виходить на вулицю, займається звичайними справами у задовільному стані. Також, свідки підтвердили, що майже увесь час відповідачка ОСОБА_2 з чоловіком знаходяться у с. Уділенське Запорізького району, звідки вона приїздить у судові засідання.

Допитаний в якості спеціаліста головний інспектор відділу НТР та контролю за СПЗ та ліцензування управління державного нагляду (контролю) в сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій Запорізької області ОСОБА_9 пояснив, що спеціалісти служби неодноразово за заявою ОСОБА_4 виїжджавли на адресу та перевіряли відповідність правилам пожежної безпеки, можливість евакуації при даному розташуванні дверей. Спеціаліст пояснив, що жодними нормативними актами напрямок відкривання дверей не нормується. В даному конкретному випадку другі вхідні двері з відкриванням назовні не будуть перешкоджати евакуації людей при надзвичайній ситуації. При відкритих дверях розмір проходу є достатнім для переміщення людей. Крім того, на дверях встановлено обмежувач відкривання. Лист від 16.01.2018 року був підготовленим ним та надана позивачеві відповідь на підставі, наданої ним схеми, про що він зазначив, посилаючись саме на наданий фрагмент плану позивачеві, однак позивачем не був врахований наявний обмежувач, встановлений відповідачкою, про який йому доповідали спеціалісти.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення відповідачки, свідків, доводи представників сторін розглянувши матеріали провадження, зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків: Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.02.2012 року, виданим Департаментом житлового господарства та згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, являється власником квартири №129 у житловому будинку ОСББ «Турбіна-2» по вул. Хортицьке шосе, буд. 20 в м. Запоріжжі.

Згідно паспортним даним позивача ОСОБА_4, з 12.05.1986 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5

Відповідачка ОСОБА_2 мешкає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, являється сусідом позивача.

З листа Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровського міського управління Головного управління ДСНС України у Запорізькій області від 16.01.2018 року № 01/11-14/282, зазначається що згідно з п.2.27 розділу ІІІ НАПБ 01.001-2014 «Правила пожежної безпеки в Україні» та п. 7.2.9 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека обєктів будівництва», напрямок відкривання дверей для квартир житлових будинків не нормується.

Відповідно до довідки ОСББ «Турбіна-2» від 04.09.2018 року у багатоквартирному житловому будинку №20 у м. Запоріжжя по вул. Хортицьке шосе власники квартир за спільною згодою обладнали вхід до своїх квартир подвійними металевими дверима з відкриттям назовні (в тамбур).

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 2 статті 383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, позивач ОСОБА_4 звертаючись до суду з вищезазначеним позовом зазначає, що дії відповідачки ОСОБА_2 щодо встановлення вхідних дверей з відкриванням назовні, порушують його право власності, правила ДБН та норми пожежної безпеки щодо встановлення вхідних дверей до квартири.

Однак вищезазначені нормативно правові акти не регулюють питання напрямку відкривання дверей, а встановлення відповідачем у 2000 році вхідних дверей з відкривання назовні, не можна розцінювати як переобладнання або перепланування жилого будинку та втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, а тому визначення напрямку відкриття дверей не потребувало отримання на це відповідного дозволу.

Відповідач в свою чергу в судовому засіданні зазначив, що встановлення та зміна напрямку відкривання дверей не передбачає отримання ніяких додаткових дозволів, до того ж законодавчо не врегульовано питання щодо напрямку відкриття вхідних дверей.

У пункті 2.27 Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 1417 від 30.12.2014 року №1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні», зазначено, що двері на шляхах евакуації повинні відчинятися в напрямку виходу з будівель (приміщень). Не нормується напрямок відчинення дверей для квартир у житлових будинках.

Таким чином, вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненніправа користування та розпорядження квартирою шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, зобовязання відповідачки ОСОБА_2 зняти другі металеві двері, заборонити встановлювати в своїй квартирі другі вхідні двері, які будуть відчинятися у спільний коридор не можуть бути задоволені, оскільки двері відповідача відчиняються в напрямку виходу з квартири, що відповідно до пункту 2.27 Наказу відповідає шляху евакуації, хоча і на законодавчому рівні напрямок їх відкривання не нормується.

Разом з тим, згідно п. 2.37 Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 1417 від 30.12.2014 року №1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні» не допускається захаращувати шляхи евакуації меблями, обладнанням, різними матеріалами, а також розташовувати у тамбурах виходів, за винятком квартир та індивідуальних житлових будинків, гардероби, вішалки для одягу, сушарні, пристосовувати їх для торгівлі, а також зберігання, у тому числі тимчасового, будь-якого інвентарю та матеріалу.

Отже, доводи позивача про те, що у будівлях багатоквартирного типу, вибір напрямку відкривання дверей встановлюються з відкриванням назовні і таким чином, щоб стулка не заважала відкрити двері сусіда є виключно його припущенням та не регламентується правилами ДБН В.1.1-7:2016 та Правилами пожежної безпеки в Україні, оскільки ці правила не містять саме таких застережень.

Судом, при ухвалені рішення про відмову у позові, враховується також та обставина, що відповідачка, враховуючи інтереси та побажання позивача, самостійно встановила на своїх дверях обмежувач ходу, який не дозволяє блокувати вхідні двері позивача, що підтверджено поясненнями свідків та спеціаліста, жодного належного доказу позивачем на неможливість користуватися своєю квартирою, зокрема щодо позбавлення доступу до неї з вини відповідачки, суду не надано взагалі , а отже сукупність фактично встановлених в судовому засіданні обставин приводить суд до висновку про безпідставність доводів позивача про порушення відповідачем правил пожежної безпеки.

Доводи представника відповідача та відповідачки щодо застосування строку позовної давності не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до п.36 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , за змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вимоги відповідача про стягнення з позивача ОСОБА_4 на її користь судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5800 грн. підлягають задоволенню, оскільки вказані витрати повністю підтверджено договором про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_3 від 01.10.2018 року, актами виконаних робіт та довідками про їх оплату, а тому підлягають задоволенню,

Щодо стягнення з позивача ОСОБА_4 на користь відповідачки судових витрат у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять у сумі 2092,07 грн. та транспортних витрат у розмірі 180 грн., суд приходить до висновку, що вказаний розмір витрат не був підтверджений в судовому засіданні належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 391 ЦК України, ст.ст. 4 8, 10, 11, 18, 57 60, 133, 137, 141, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - відмовити.

Стягнути ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_6,) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, код ІПН НОМЕР_1, що зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_7) витрати на правничу допомогу у розмірі 5800 грн

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 2 травня 2019 року. Копію повного тексту рішення надіслати сторонам

Суддя: Салтан Л.Г.