РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 560/1680/18

Провадження № 22-ц/4815/680/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі - Державна санітарно-епідеміологічна служба України;

- Державна установа "Рівненський обласний лабораторний

центр Міністерства охорони здоров`я України";

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року (постановлену у складі судді Отупора К.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

20 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та про стягнення моральної шкоди та просив суд стягнути з Державної санітарно-епідеміологічної служби України на його користь 100000 гривень моральної шкоди, завданої протиправним невиконанням рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року по справі № 560/85/16-ц, яке набрало законної сили, в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр МОЗ України", а також стягнути з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за період з 11.03.2017 року по 08.11.2018 року в сумі 158297,60 грн.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та про стягнення моральної шкоди в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі залишено без розгляду.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що, оскільки спір щодо незаконного звільнення позивача вирішений у спосіб поновлення ОСОБА_1 на посаді рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року, питання затримки виконання рішення про поновлення на роботі, відповідно до ст. 236 КЗпП України, повинен вирішувати орган, який розглядав спір про поновлення ОСОБА_1 , в межах провадження у справі № 560/85/16-ц, а не в порядку звернення з окремим позовом.

28 березня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

У підготовчому судовому засіданні 12.03.2019 року представниками Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" заявлено клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, з посиланням на норми п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та ст. 236 КЗпП України, з мотивів того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Місцевий суд, прийнявши до уваги доводи відповідача, постановив необґрунтовану ухвалу про залишення позову без розгляду в цій частині.

Висновок суду про те, що положення ст. 236 КЗпП України підлягають до застосування як спеціальна норма, що регламентує порядок та особливості розгляду окремої категорії справ (щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі) є помилковим.

Вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду, передбачений ст. 257 ЦПК України, проте в оскаржуваній ухвалі відсутнє посилання суду на будь-які положення цієї статті та мотиви, з яких позовну заяву залишено без розгляду.

22 квітня 2019 року ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

ОСОБА_1 мав би звернутися до Дубровицького районного суду не з окремим позовом, а із заявою в порядку ст. 236 КЗпП України, якою встановлено як підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, так і порядок такого звернення до суду, який ухвалив відповідне рішення.

Просить про залишення оскаржуваної ухвали без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України).

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства, зокрема, справи, що виникають з трудових правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Перелік органів, які розглядають трудові спори, наведений у статті 221 КЗпП України, відповідно до якого трудові спори розглядаються: комісіями по трудових спорах; районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

Трудовий спір про поновлення ОСОБА_1 на роботі розглядався судом, а відтак із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі він повинен був звернутися саме до суду, як органу, уповноваженого на розгляд такого питання.

При цьому безпосередньо процедура судового розгляду та юрисдикційні питання, пов`язані, зокрема, з обранням повноважного суду, регламентуються відповідним процесуальним кодексом.

Чинним цивільним процесуальним законом не встановлено обов`язку особи звертатись із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі саме до того суду (в рамках того ж провадження), який вирішував спір про поновлення на роботі.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена ним у постанові від 30 січня 2019 року (справа № 755/11180/18; провадження № 61-45281св18).

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції не обґрунтував ухвалення такого процесуального рішення - не навів жодної виключної підстави, передбаченої у статті 257 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.

Окрім того, Державною установою "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" 12 лютого 2019 року подано до місцевого суду клопотання про закриття провадження у справі, яке судом першої інстанції не вирішено.

Оскільки, оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, то відповідно до ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року скасувати та направити справу за позовом ОСОБА_1 до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та про стягнення моральної шкоди для продовження розгляду до цього ж суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 травня 2019 року.

Головуючий суддя С.С. Шимків

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук