Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 644/2603/16-ц

провадження № 61-13386св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: територіальна громада в особі Харківської міської ради, ОСОБА_2 ,

треті особи: державний нотаріус Першої Харківської нотаріальної контори Грошева Ольга Юріївна, ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року у складі судді: Ізмайлова І. К., та постанову апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Бурлаки І. В., Кружиліної О. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до територіальної громади в особі Харківської міської ради, ОСОБА_2 , третя особи: державний нотаріус Першої Харківської нотаріальної контори Грошева О. Ю., ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 лютого 2015 року матір позивача - ОСОБА_5 склала на його ім`я заповіт щодо усього свого майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, і після її смерті залишилась квартира АДРЕСА_1 . Спірна квартира придбана ОСОБА_5 12 грудня 2001 року за договором купівлі-продажу.

27 серпня 2015 року позивач подав заяву про прийняття спадщини за заповітом до Першої Харківської державної нотаріальної контори, однак, нотаріус йому в цьому відмовив внаслідок відсутності відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_5 .

Позивач зазначав, що 10 травня 2012 року за договором дарування право власності на квартиру перейшло до ОСОБА_3 і 27 січня 2015 року зареєстровано за нею. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року договір дарування від 10 травня 2012 року визнано недійсним. Через хворобливий стан та короткий проміжок часу, ОСОБА_5 не встигла зареєструвати своє право власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 просив визнати право власності за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року, з урахуванням ухвали суду від 12 березня 2018 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час смерті ОСОБА_5 хоча і не зареєструвала своє право, однак на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року,яке набуло чинності, була власником спірної квартири АДРЕСА_1 , а позивач у встановлений шестимісячний строк звернувся з заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту. Зміна права власності на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, вчиненого на підставі недійсного правочину, відповідно до частини другої статті 215 ЦК України є нікчемним правочином який не породжує правових наслідків для позивача ОСОБА_1

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення суду посилання про нікчемність договору про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до вимог частини другої статті 215 ЦК України. У іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року залишено без змін.

При зміні рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зробив висновок, що надаючи оцінку договору про задоволення вимог іпотекодержателя, суд першої інстанції помилково послався, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до частини другої статті 215 ЦК України є нікчемним. Визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя не було предметом розгляду і з відповідними вимогами ОСОБА_1 не звертався.

У іншій частині апеляційний суд вважав рішення суду першої інстанції обґрунтованим та ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. З моменту набрання чинності рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року - 17 червня 2015 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 на підставі рішення суду не зареєструвала права власності на квартиру, однак на підставі частини першої статті 14 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2018 року) судові рішення є обов`язковими до виконання. Окрім цього, достовірно знаючи, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним та в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на спірну квартиру, 20 березня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_2 набув право власності на спірну квартиру.

Аргументи учасників справи

У лютому 2018 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2018 року,уякій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині, у якій рішення суду першої інстанції залишено без змін, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент ухвалення оскаржених рішень спірна квартира належала ОСОБА_2 на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. За наявності вимог про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку спадкування, рішеннями було відібрано у ОСОБА_2 право власності на цю квартиру, не зважаючи на чинний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким встановлено це право.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2018 року справа призначена до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5

ОСОБА_5 належала квартира № АДРЕСА_1 .

10 травня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківського державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 5-1284, згідно з яким ОСОБА_5 безплатно передала в дар, а ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 16,6 кв. м, загальною площею 40,0 кв м.

16 лютого 2015 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чудовською М. С. в реєстрі № 430, за яким спадкодавець заповідала все своє майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що за законом вона матиме право ОСОБА_1

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року у справі № 644/459/15-ц, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору дарування недійсним задоволено. Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 10 травня 2012 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської нотаріальної контори за № 5-1284 недійсним.

З часу набрання чинності рішення суду з 17 червня 2015 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 не зареєструвала права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 у встановлений законом шестимісячний строк звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5 і заяв про відмову від спадщини не подавав.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 лютого 2016 року державним нотаріусом Першої Харківської нотаріальної контори Грошевою О. Ю. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом після матері ОСОБА_5 у зв`язку із відсутністю державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5

Після звернення 16 січня 2015 року ОСОБА_5 з позовом до суду до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 27 січня 2015 року уклали між собою договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Башинською Л. В. за № 92, за умовами якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 595 000,00 грн, що за курсом НБУ складало еквівалент 35 000,00 доларів США, які ОСОБА_3 зобов`язалася повернути позикодавцеві в строк до 06 лютого 2015 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики ОСОБА_3 та ОСОБА_7 27 січня 2015 року уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Башинською Л. В. за № 94, згідно з яким ОСОБА_3 передала у іпотеку ОСОБА_7 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Після скасування ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 березня 2017 року заходів забезпечення позову у справі № 644/459/15-ц та зняття арешту та заборони відчуження спірної квартири, достовірно знаючи, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним та в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на спірну квартиру, 20 березня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_2 набув право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

При задоволенні позову про визнання права власності суди вважали, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року, яке набуло законної сили, визнано недійним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а позивач у встановлений законом строк звернувся з заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками з таких підстав.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15 зроблено висновок, що «згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Таким чином, оскільки, як установлено судом, спірна квартира була відчужена від імені ОСОБА_8 поза її волею, то вона мала право домагатися відновлення свого права на неї. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивач з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності на квартиру».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

За таких обставин, ефективним способом захисту права ОСОБА_1 є віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру, а не позов про визнання права власності.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідачем ОСОБА_2 було сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 207 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 4 000,00 грн, а тому з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Харківської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус Першої Харківської нотаріальної контори Грошева Ольга Юріївна, ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, відмовити.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року та постанова апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2018 року втрачають законну силу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 207 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат