Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/852/19
Провадження №2/596/366/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2019 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого суду Митражик Е.М.

за участю секретаря судового засідання Кузик М.Я.,

третьої особи ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника адвоката Аламбця Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятині за правилами загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просить виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з належного їй на праві приватної власності житлового будинку, що в АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Посилається на те, що відповідач по справі є колишнім зятем та зареєстрований і фактично проживає в належному їй житловому будинку. Поведінка ОСОБА_2 є неналежною, він не сплачує ні комунальні платежі, ні орендну плату за користування житлом, постійно вчиняє сварки, бійки, зловживає спиртними напоями. Відповідач є агресивним та погрожує їй та дочці ОСОБА_1 Ними неодноразово викликалась поліція, до відповідача застосовувались усі заходи громадського впливу. Свільне проживання неможливе, відповідач своїми діями перешкоджає їй користуватись власним житлом, просить в порядку ч.1 ст.116 ЖК виселити ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних доказів та достатніх доказів, які б підтверджували порушення ним прав та законних інтересів ОСОБА_3 , що робить неможливим для неї проживання з ним в одному будинку. Конфлікти між ним та третьою особою ОСОБА_1 не стосувались житлових відносин та не мали відношення до користування спірним житловичм будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Доказів, які б підтверджували як допущення ним порушень правил співжиття, так і їх відношень до житлових відносин та до користування спірним житловим будинком не має, доказів про укладення між ними договору найму конкретного приміщення в спірному будинку, з визначенням розміру оплати за його користування або визначених розміру його частки в оплаті загальних витрат на утримання будинку, не надано.

Третя особа ОСОБА_1 надала письмові пояснення щодо відзиву, в якому зазначає, що після розірвання шлюбу з відповідачем в 2010 році, останній перестав бути членом їх сім`ї. В добровільному порядку він не бажає покинути житло, яке є власністю її мами, хоча може піти проживати у домоволодіння своєї матері в АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 грубо порушує правила співжиття у маминому домоволодінні, вчиняє домашнє насильство щодо неї, нищить майно в будинку, погрожує підпалом. Вона неодноразово зверталась за допомогою в органи поліції, на відповідача складались протоколи та виносились попередження, штрафи та заходи впливу про те, це не дало ніякого результату, оскільки він і далі створює нестерпні умови для них. Спільне проживання перешкоджає нормальному її проживанню та її рідним. Вважає, що позов слід задоволити.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити позов.

Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала письмові пояснення та вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача адвокат Аламбець Н.М. в судовому засіданні позову не визнали. Вважають його безпідставним та необґрунтованим, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 є власником незакінченого будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1 , про що свідчить копія свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок незакінчений будівництвом від 24.07.1987 року, видане виконавчим комітетом Копичинецької міської Ради народних депутатів Гусятинського району (а.с.11).

Згідно повідомлення Чортківського міжміського бюро технічної інвентаризації № 619 від 18.09.1987 року адресованого ОСОБА_3 незакінчені будівництвом житлові будинки реєстрації не підлягають. Тільки після закінчення будівництва передбачених проектом будівель і споруд та повного благоустрою присадибної земельної ділянки, як це передбачено договором забудови і введення в експлуатацію даного житлового будинку приймальною комісією при виконкомі Копичинської міської Ради народних депутатів, за нею буде зареєстровано на праві особистої власності вказаний житловий будинок.

Відповідно до довідки Копичинецької міської ради Гусятинського району Тернопільської області № 1168 від 13.05.2019 року рішенням Копичинецької міської ради вулиця Калініна була перейменована на вулицю Стефаника (а.с.20).

Заочним рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09.08.2010 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 21.09.1986 року Копичинською міською радою Гусятинського району Тернопільської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 41 (а.с.18).

Відповідач зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 з 1986 року, що видно із довідки №1307 від 28.05.2019 року Копичинецької міської ради, відмітки в паспорті.(а.с.24, 45)

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Заявляючи вимогу про виселення, позивач посилається на неможливість співжиття з відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК Української РСР, виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Так, вимогами ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР передбачено, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час триваючої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, тощо.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Постановами Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04.07.2011 року та від 29.04.2014 року ОСОБА_2 притягувався за ч. 1 та ч.2 ст. 173-2 КУпАП за насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_1 (а.с.16-17).

Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30.07.2018 року ОСОБА_2 визнано винним за ч.1 ст. 125 КК України, а саме за спричинення ним 22.05.2018 року тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . (а.с.14-15).

Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10.05.2011 року ОСОБА_2 притягувався за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за насильство відносно своєї дружини ОСОБА_1 , та тещі ОСОБА_3 (а.с.19).

Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Проте зазначені судові рішення не свідчать про те, що до відповідача внаслідок систематичного порушення ним правил співжиття, яке робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, вживались заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Оскільки, вчинені відповідачем правопорушення, що передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 125 КК України стосувались особистих відносин між відповідачем по справі ОСОБА_2 та позивачем і третьою особою по справі ОСОБА_1 , а не вчинених відповідачем порушень правил співжиття у сфері житлових відносин щодо ОСОБА_3 .

Тобто, зазначені правопорушення допущені відповідачем в інших правовідносинах та не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Інших доказів на обгрунтування позову, стороною позивача не надано.

Положеннями ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що при розгляді даної справи, не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття ОСОБА_2 та застосування у зв`язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР, які виявилися безрезультатними.

Звідси, позовні вимоги про виселення відповідача на підставі ст. 116 ЖК Української РСР позивачем не доведено, тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 89, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. ст.9, 157, 116 ЖК Української РСР суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , жителя АДРЕСА_1 ) про виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Гусятинський районний суд Тернопільської області, або безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлено 24 вересня 2019 року.

Суддя : підпис

З оригіналом вірно:

Суддя Гусятинського районного суду Е.М. Митражик