Справа № 2/593/135/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2019 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Музики Я.М.

з участю секретаря Лещук Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бережани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фіктивним договору дарування квартири,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 , вказавши третю особу на стороні відповідача приватного нотаріуса Хрущ Д.С. і уточнивши позовні вимоги просить: визнати не дійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 05 червня 2015 року з моменту його вчинення; скасувати реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за відповідачем ОСОБА_2 ; зареєструвати за ним (позивачем) право власності на дану квартиру.

В обґрунтування позову зазначив, що він являвся власником квартири АДРЕСА_2 , яка знаходилась АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Бережанською державною нотаріальною конторою від 13.06.1992 року за №3302 та зареєстрованого в Бережанському МБТІ 16.06.1992 року за №487. У даній квартирі він проживав із дружиною ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після її смерті здоров`я позивача погіршувалось, йому було важко ходити за покупками продуктів харчування, одягу, медикаментів, проводити прибирання у квартирі та здійснювати поточний ремонт. Через таку ситуацію він попросив свого сина ОСОБА_2 (відповідача), щоб той йому допомагав, на що останній погодився, однак з умовою, що квартира батькова після його смерті буде належати йому. Після цього батько дав синові документи на квартиру, свій паспорт та ідентифікаційний номер. 05.06.2015 року відповідач повідомив, що йому необхідно прийти у нотаріальну контору, де позивач як він думав підписує договір довічного утримання, але насправді це був договір дарування. Після підписання цього договору відповідач, ще деякий час допомагав, однак згодом перестав навідувати його. Позивач ОСОБА_1 неодноразово ставив період відповідачем (своїм сином) ОСОБА_2 питання про розірвання договору дарування квартири, на що останній не погоджувався, в результаті чого позивач звернувся до суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак прибув його представник ОСОБА_4 даний позов підтримав, дав суду пояснення аналогічні поясненням позивача, що зазначені у позовній заяві, просить позов задоволити. Крім цього суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 є не компетентною людиною у юридичних договорах, нотаріус читала йому даний договір, однак в нього поганий слух оскільки він є особою літнього віку, а тому нічого не зрозумів і вважав, що підписує договір довічного утримання, а не договір дарування.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні даного позову, однак визнав ті обставини, що зазначені позивачем у позові. Доповнив, що його батько (позивач по справі) є людиною літнього віку, в нього складний характер і він дійсно спочатку допомагав йому і регулярно відвідував, однак потім через зайнятість на роботі та складні відносини із батьком не приходив до нього та не допомагав йому.

У судове засідання третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус - Хрущ Д.С. не з`явилася, однак на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить даний позов розглядати у її відсутності, при винесенні рішення по справі покладається на думку суду.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що він є знайомим позивача ОСОБА_1 і йому достовірно відомий той факт, що відповідач по справі (його син) ОСОБА_2 спочатку допомагав батькові, однак потім перестав його відвідувати, після чого ОСОБА_1 звертався також до нього за допомогою.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що він є головою ОСББ житлового будинку, де проживає позивач ОСОБА_1 , він збирає грошові кошти за квартплату і йому відомо, що ОСОБА_1 проживає один, бачив, що до нього навідувалась дочка, син не заходить.

Суд, взявши до уваги пояснення представника позивача та відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено наступне,-

05.06.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 (за даними технічного паспорта відчужувана квартира 60,5 кв.м., в т.ч. площа квартири 58,4 кв.м., пл. підвалу 2,1 кв.м, житлова площа 36,1 кв.м.), яка знаходиться в будинку АДРЕСА_3 , зареєстрований у реєстрі за №1240 приватним нотаріусом Хрущ Д.С.

Квартира, яка відчужувалась належала позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, який був посвідчений Бережанською державною нотаріальною конторою 13.06.1992 року за №3302та зареєстрований в Бережанському МБТІ 16.06.1992 року за №487.

У даній квартирі він проживав із дружиною ОСОБА_3 , однак після її смерті здоров`я позивача погіршувалось, йому було важко одному вести домашнє господарство. У зв`язку із такою ситуацією, він попросив свого сина ОСОБА_2 (відповідача) допомагати йому. ОСОБА_2 погодився, однак з умовою, що квартира батькова після його смерті буде належати йому.

Як стверджує позивач ОСОБА_1 він є людиною похилого віку іне є компетентним у юридичних договорах, а тому укладаючи оспорюваний договір, мав на меті підписати і вважав, що підписує договір, який зобов`язував відповідача доглядати за ним за отриману квартиру, тобто договір довічного утримання, що підтверджено поясненнями представника позивача, показами свідків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом не дійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено в судовому порядку наявність обставин, які вказують на неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Встановлено, що позивач іншого житла, крім спірної квартири не має.

Суд вважає, що наявні всі обставини, які вказують на помилку позивача, зокрема, вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі, наявність у позивача спірного житла як єдиного.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що даний позов слід задоволити і визнати укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір дарування квартири АДРЕСА_4 03 АДРЕСА_3 від 05 червня 2015 року, серії НАН №564474 посвідчений Хрущ Д.С., приватним нотаріусом Бережанського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1240 - не дійсним; скасувати реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 / ОСОБА_7 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень серії ЕЕР №254315, індексний номер 38620225 від 05.06.2015 року, Номер запису про право власності 9927219 від 05.06.2015 року/ та повернути вищезазначену квартиру у власність ОСОБА_1 і зареєструвати за ним право власності.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 202, 203, 234, 717 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 05 червня 2015 року, серії НАН №564474 посвідчений Хрущ Д.С., приватним нотаріусом Бережанського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1240 - не дійсним.

Скасувати реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за

ОСОБА_2 / ОСОБА_7 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень серії ЕЕР №254315, індексний номер 38620225 від 05.06.2015 року, Номер запису про право власності 9927219 від 05.06.2015 року/.

Повернути квартиру № АДРЕСА_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і зареєструвати за ним право власності.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_5 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Я.М. Музика