Справа № 486/732/19
Провадження № 2/486/398/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 вересня 2019 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Деменко К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу № 486/732/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Южноукраїнська міська рада Миколаївської області про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

за участю: позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що після смерті своєї матері ОСОБА_5 , на підставі заповіту від 08.12.2016 року, набув у власність житловий будинок АДРЕСА_1 . Однак, в даному будинку зареєстровані його племінниці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які фактично там не проживають, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не приймають, місце їх фактичного перебування йому не відоме. Маючи намір продати будинок, він позбавлений можливості скористатись своїм правом розпоряджатись належним йому майном, через реєстрацію в будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому просить суд визнати відповідачів такими, що втартили право користування будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити та пояснила суду, що відповідач ОСОБА_2 у спірному будинку ніколи не проживала, а відповідач ОСОБА_3 , яка проживала у вказаному будинку до 1997 року без реєстрації, після 2000 року, будучи зареєстрованою зі згоди колишньої власниці, більше там не проживала, виїхавши на навчання до м. Миколаєва, де і залишилась проживати. Зазначила, що реєстрація відповідачок в будинку, належному на праві приватної власності позивачу, перешкоджає йому, як власникові житла, користуватись своїми правами.

Позивач ОСОБА_1 повністю підтримав пояснення свого представника, також просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи сповіщені вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України».

Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, направив письмове клопотання, в якому просить розглянути справу без участі представника Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, зазначивши, що не заперечує проти задоволення позову.

За таких обставин, відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що в судовому засіданні суд постановив відповідну ухвалу.

Вислухавши позивача, його представника та свідків, дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного.

Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.2016 року позивач набув у власність будинок АДРЕСА_1 /а.с. 8/.

З копії домової книги та довідки про склад сім`ї від 24.04.2019 року вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані також ОСОБА_2 1976 року народження та ОСОБА_3 , 1980 року народження /а.с. 10-11, 14/.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 9/.

Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відсутність відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірному жилому приміщенні понад встановлені строки підтверджується актами про непроживання, складеними спеціалістом по зверненням громадян Депаратменту інфраструктури міського господарства 24.04.2019 року /а.с. 12,13/.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що є сусідом позивача, знає та що в будинку АДРЕСА_1 , проживає сам позивач та його син. Відповідачів у вказаному будинку він ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що з 2007 року проживає в будинку АДРЕСА_2 , тобто по сусідству з позивачем. Достеменно знає, що в будинку АДРЕСА_1 проживає позивач зі своїм сином. Відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він жодного разу в цьому будинку не бачив.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачі більше року в будинку не проживають.

Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , не проживають понад встановлені строки, суд вважає, що вони втратили право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., який, у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача /а.с. 1/.

Керуючись ст.ст.12,81,141, 263-265, 268, 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Южноукраїнська міська рада Миколаївської області про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 та з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Костянитинівка Арбузинського району Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп., по 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова