ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №591/1228/18

Номер провадження 22-ц/816/2748/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство "Укрсоцбанк",

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Галімон Надії Анатоліївни на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2019 року в складі судді Сидоренко А.П., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено - 25 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач АТ "Укрсоцбанк", у березні 2018 року звернувся до суду з позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № -750/7-167 від 19.09.2007 р. та кредитним договором № - 750/7-011 від 30.01.2008 р., яка складає 295 724,20 гривень. Стягнення на предмет іпотеки просив звернути шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження", встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна. Також, позивач просив суд вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що 19.09.2007 року між АКБ соціального розвитку «УкрСоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 750/7-167, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 100 000 грн. на умовах строковості, платності та повернення. В якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за вказаним договором, між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір від 29 жовтня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передає в іпотеку однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, 30 січня 2008 року АКБ соціального розвитку «УкрСоцбанк» та ОСОБА_2 уклали договір кредиту №750/7-011, відповідно до якого позивач надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 000 грн. В якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за вказаним договором між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено Договір наступної іпотеки від 29 жовтня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передає в іпотеку однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до умов вищезазначених кредитних договорів, позичальник зобов'язався в порядку та на умовах визначених договорами повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту. В порушення умов договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого на день подання позовної заяви має заборгованість перед позивачем в сумі 181 394 грн. 92 коп. за кредитним договором №750/7-167 від 19 вересня 2007 року та в сумі 114 329 грн. 29 коп. за кредитним договором №750/7-011 від 30 січня 2008 року.

Крім того, позивач зазначив, що у разі порушення позичальником обов'язків встановлених кредитним договором, він має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання позичальником цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13.02.2019 року позов задоволено.

Звернено стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 750/7-167 від 19 вересня 2007 року і кредитним договором № 750/7-011 від 30 січня 2008 року, яка складає 295724 грн. 20 коп.:

за кредитним договором № 750/7-167 від 19 вересня 2007 року: сума заборгованості за кредитом - 67964 грн. 71 коп., сума заборгованості за відсотками - 63 062 грн. 84 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 18 216 грн. 44 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 15 117 грн. 00 коп., розмір інфляційних витрат за кредитом - 9379 грн. 12 коп., розмір інфляційних витрат за відсотками 7654 грн. 81 коп.;

за кредитним договором № 750/7-011 від 30 січня 2008 року: сума заборгованості за кредитом - 41840 грн. 71 коп., сума заборгованості за відсотками - 40713 грн. 60 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 11214 грн. 47 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9813 грн. 12 коп., розмір інфляційних витрат за кредитом - 5774 грн. 02 коп., розмір інфляційних витрат за відсотками 4973 грн. 37 коп.

шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна.

Компенсовано АТ «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір у сумі 4435 грн. 87 коп. за рахунок держави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивач пропустив встановлений законом строк на пред'явлення до відповідача вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та нарахував штрафні санкції поза межами строку позовної давності. Вказує, що позивачем вже стягнуто з боржника - третьої особи борг за кредитним договором від 30.01.2008 року № 750/7-011, який був забезпечений іпотекою,та посилається на пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду, як за основними так і за додатковими вимогами.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено.

Відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили рішення скасувати

Третя особа ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити.

Представник банку до суду не прибув, але про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка представника позивача належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що правові статуси поручителя та майнового поручителя є відмінними, а тому доводи позивача про неналежне виконання позичальником - третьою особою зобов'язань за кредитним договором, є підставою звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, на думку суду першої інстанції сплив строку позовної давності щодо основних та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для припинення іпотеки.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, 19.09.2007 року між АКБ соціального розвитку «УкрСоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 750/7-167, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 100 000 грн. на умовах строковості, платності та повернення, зі сплатою процентів за користування кредитом 15% річних, а починаючи з 22.10.08 - 19% річних. Із п.п. 1.1; 7.3 вбачається, що строк дії вказаного договору закінчується 18.09.2014 року. Додатковою угодою № 2 від 23.06.2009 року сторонами було змінено графік погашення заборгованості, при цьому строк погашення заборгованості визначено 18.09.2014.

В якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за вказаним договором, між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір від 29 жовтня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передає в іпотеку однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Строк цього договору дії до припинення основного зобов'язання та з інших підстав передбачених законодавством України, зокрема Законом України "Про іпотеку".

З представленого банком розрахунку заборгованості вбачається, що через неналежне виконання умов кредитного договору від 19.09.2007 року позичальником ОСОБА_2 в рахунок погашення суми отриманого кредиту у розмірі 100000 грн. було сплачено тільки 32035,29грн. (14280,00 + 17755,29грн) і розмір заборгованість за даними банку став складати 181394,92 грн, в т.ч.: заборгованість за кредитом (строкова заборгованість станом на 18.09.14 та прострочена заборгованість станом на 20.11.2017) 67964,71грн; заборгованість по відсотках станом на 18.09.14 - 63062,84грн; сума пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 21.11.2016 по 20.11.2017 - 18216,44грн; сума пені за несвоєчасне повернення відсотків за період з 21.11.2016 по 20.11.2017 - 15117,00 грн; а також були нараховані не складові кредитного зобов'язання, а саме, інфляційні витрати за кредитом за період з листопада 2016 по жовтень 2017 - 9379,12грн і інфляційні витрати за відсотками за період з листопада 2016 по жовтень 2017 - 7654,81грн.

Отже, з цього розрахунку апеляційний суд визнає, що розмір заборгованості за кредитним договором від 19.09.2007 станом на час закінчення строку дії договору 18.09.2014 становить 164360,99грн., в т.ч. сума заборгованості основного зобов'язання (за кредитом та відсотках) складає 131027,55грн, а сума нарахованих інфляційних витрат за кредитом та відсотками в розмірі 17033,93грн не є грошовим зобов'язанням за умовами цього договору, а є вимогою про застосування до солідарного боржника, в особі майнового поручителя, відповідальності за порушення грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України.

Пунктом 1.1 іпотечного договору від 29.10.2008 ОСОБА_1 - іпотекодавець передала банку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено обов'язок кредитора надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором,а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, основним зобов'язання для позичальника законом визначено повернення кредиту та сплата процентів. Але апеляційний суд звертає увагу на ті обставини, що до суми простроченої заборгованості за кредитом включена нарахована сума вже після закінчення строку дії кредитного договору.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 цього Закону визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Таким чином, іпотека є різновидом застави.

З вищевикладених правових норм вбачається, що іпотека нерозривно пов'язана з основним зобов'язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частиною 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.546 ЦК України видами забезпечення виконання зобов'язання є неустойка (штраф, пеня), порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

Відповідно до частини 1 ст. 547 цього Кодексу правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 2 ст. 258 цього Кодексу визначено позовну давність один рік до вимог про стягнення неустойки.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Так, відповідно до п. 1.1, 7.3 договору кредиту від 19.09.2007 року № 750/7-167 строк повернення кредиту визначено до 18.09.2014 року. Відповідно, саме з цієї дати позивач набув право на повернення кредитних коштів в повному обсязі або ж на звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема в судовому порядку. За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, позивач дізнався про порушення свого права на повернення кредитних коштів саме з 19.09.2014 року. А тому право на пред'явлення позову до основного боржника або ж до майнового поручителя у нього, з урахуванням строків позовної давності існувало до 19.09.2017 року. Водночас, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 12.03.2018 року, тобто поза межами строків позовної давності.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Старббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що як до основного, так і до додаткового зобов'язання сплили строки позовної давності, оскільки позивач не скористався своїм правом, та не звернув стягнення на предмет іпотеки в межах строків позовної давності.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У своїх поясненнях в суді першої інстанції відповідач заявила клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача. (а.с. 110-112).

За правилами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин ч. 4 ст. 267 ЦК України.

На підставі викладеного апеляційний суд визнає, що перед банком у відповідача, як солідарного боржника, виникли зобов'язання щодо погашення заборгованості за основним зобов'язанням.

Але вимоги позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за основним зобов'язанням в розмірі 131027,55грн, не підлягають задоволенню через застосування до цих вимог позовної давності про застосування якої просила відповідач.

Проте, вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості пені, нарахованої в межах дії кредитного договору та після закінчення договору, а також інфляційні витрати за кредитом та за відсотками не підлягають задоволенню, оскільки: по-перше виконання умов кредитного договору щодо сплати пені та погашення нарахованих інфляційних витрат на підставі закону не забезпечені іпотекою, по-друге через закінченням строку дії кредитного договору, яким на позичальника покладався обов'язок у разі прострочення ним строків погашення кредиту та процентів сплачувати пеню, законних підстав для продовження нарахування сум пені у банку не було.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту і відсотків проводилось вже за межами дії договору апеляційний суд визнає обґрунтованими.

Що стосується укладеного між АКБ соціального розвитку «УкрСоцбанк» та ОСОБА_2 договору Кредиту від 30.01.2008 року № 750/7-11, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вказаного договору позивач надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 000 грн., зі сплатою процентів у розмірі 14,5% річних. В якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за вказаним договором між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір наступної іпотеки від 29 жовтня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передає в іпотеку однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно представленого банком розрахунку заборгованості станом на 18.09.14 у зв'язку із невиконанням умов кредитного договору від 30.01.08 позичальником ОСОБА_2 в рахунок погашення суми отриманого кредиту у розмірі 50 000 грн. було сплачено тільки 8159,29грн. (7500,00 + 659,29 грн) і розмір заборгованість за даними банку став складати 114329,29 грн, в т.ч.: заборгованість за кредитом (строкова заборгованість станом на 18.09.14 та прострочена заборгованість станом на 20.11.2017) 41840, 71грн; заборгованість по відсотках станом на 18.09.14 - 40713,60 грн; сума пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 21.11.2016 по 20.11.2017 - 11214,47 грн; сума пені за несвоєчасне повернення відсотків за період з 21.11.2016 по 20.11.2017 - 9813,12 грн; а також були нараховані не складові кредитного зобов'язання, а саме, інфляційні витрати за кредитом за період з листопада 2016 по жовтень 2017 - 5774,02 грн і інфляційні витрати за відсотками за період з листопада 2016 по листопад 2017 - 4973,37грн.

За наведених обставин апеляційний суд визнає, що розмір заборгованості за кредитним договором від 30.01.08 станом на час закінчення строку дії договору 18.09.2014 становить 103581,90 грн., в т.ч. сума заборгованості основного зобов'язання ( за кредитом та відсотках) складає 82554,31 грн, а сума нарахованих інфляційних витрати за кредитом та відсотками в розмірі 10747,39 грн не є грошовим зобов'язанням за умовами цього договору, а є вимогою про застосування до солідарного боржника, в особі майнового поручителя, відповідальності за порушення грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України.

Пунктом 1.1 договору наступної іпотеки від 29.10.2008 ОСОБА_1 - іпотекодавець передала банку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання належну їй на праві власності однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Строк дії цього договору - до припинення основного зобов'язання та з інших підстав передбачених законодавством України, зокрема Законом України "Про іпотеку".

Водночас, в судовому засіданні було встановлено, що позивачем у листопаді 2016 року подано до Ковпаківського районного суду м. Суми позовну заяву до боржника за основною вимогою - ОСОБА_2, а саме кредитним договором від 31.01.2008 року № 750/7-11 (справа № 592/10705/16-ц). Відповідно до встановлених судами обставин по вказаній справі, зокрема в постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року по справі № 592/10705/16-ц вбачається, що позивач направляв боржнику за основним зобов'язанням лист - претензію від 08.10.2009 року про дострокове повернення кредиту, тобто змінив строк договору з 18.09.14 на листопад 2009 року.

Зазначена обставина не потребує повторного встановлення в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Відповідно, саме з цієї дати почав відліковуватись строк позовної давності по основному та додатковому зобов'язаннях, зокрема і по договору іпотеки. Таким чином, строк позовної давності по договору наступної іпотеки від 29 жовтня 2008 року сплинув із закінченням листопада 2009 року.

У своїх поясненнях в суді першої інстанції відповідач заявила клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача (а.с. 110-112), що є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Ураховуючи викладені вище норми матеріального права, апеляційний суд визнає, що відповідач, як солідарний боржник, також несе відповідальність через невиконання позичальником ОСОБА_2 основного зобов'язання по даному кредитного договору, але через пропущення банком позовної давності, вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах суми заборгованості за основним зобов'язанням не підлягають задоволенню через сплив позовної давності, а у задоволені вимоги щодо стягнення заборгованості по нарахованим сумам пені та інформаційним витратам, слід відмовити з таких підстав: виконання умов кредитного договору щодо сплати пені та погашення нарахованих інформаційних витрат на підставі закону не забезпечені іпотекою, із закінченням строку дії кредитного договору, яким на позичальника покладався обов'язок у разі прострочення ним строків погашення кредиту та процентів сплачувати пеню, законних підстав для продовження нараховувати пеню у банку не було.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, внаслідок чого прийшов до помилково висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог позову та звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки не вірно встановив характер спірних правовідносин, переплутавши питання позовної давності із припиненням зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, через неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 та ч.4 367ч.3 ЦПК України, апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Галімон Надії Анатоліївни задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2019 року скасувати.

У позові Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко