ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/2259/19 Головуючий суддя І інстанції Фанда О. А.
Провадження № 22-ц/818/3779/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Кругової С.С., Овсяннікової А.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Фанди О.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що є споживачем електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору про користування електричною енергією №6299 від 15 квітня 2009 року укладеним між ним та АК «Харківобленерго», правонаступником якої є ПрАТ «Харківенергозбут».

Власником житлового будинку за вказаною адресою є ОСОБА_2 , яка 20 вересня 2018 року звернулася до Харківського РВЕ з проханням встановити багатофункціональний прилад обліку електричної енергії на фасаді будинку. Проте лічильник було встановлено без відома та присутності як ОСОБА_2 так і його, позивача. Відповідачем не було повідомлено про нове місце розташування лічильника електричної енергії, внаслідок чого позивач позбавлений можливості належним чином реалізовувати свої права як споживача електричної енергії.

Згодом позивач отримав рахунок на сплату електричної енергії від 18 лютого 2019 року в розмірі 1618,80 грн. 18 березня 2019 року вказана сума була сплачена в повному обсязі, внаслідок чого позивачеві завдано майнову шкоду.

Позивач зазначав, що відповідно до п. 5.5.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії споживач електричної енергії має право на доступ до встановлених поза межами об`єкта споживача розрахункових засобів вимірювання та інформації, яка зберігається в первинній базі даних електронних багатофункціональних розрахункових засобів вимірювання. Однак вказані права споживача порушені через здійснення незаконного переносу лічильника електричної енергії споживача, без відома споживача. Натепер ОСОБА_1 позбавлений безперешкодного доступу для локального зчитування показів лічильників електричної енергії.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з ПрАТ «Харківенергозбут» суму понесених збитків у розмірі 1618,80 грн.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. При цьому зазначав, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 19 червня 2018 року № 505 ПрАТ «Харківенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу з 1 січня 2019 року. Крім того, постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 на ПрАТ «Харківенергозбут» покладено виконання функції універсальної послуги на території Харківської області (постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам.

Таким чином правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 1 січня 2019 року залишається АТ «Харківобленерго», яке продовжує виконання функцій з розподілу електричної енергії на території Харківської області. А тому ПрАТ «Харківенергозбут» не є належним відповідачем за даним позовом..

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Харківенергозбут» про відшкодування збитків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов було пред`явлено до належного відповідача, адже ПрАТ «Харківенергозбут» став правонаступником АТ «Харківобленерго» з 01 січня 2019 року щодо постачання електричної енергії та позивач отримав рахунок та сплатив його від ПрАТ «Харківенергозбут» за електричну енергію за січень 2019 року (вже після 1 січня 2019 року), що виключає можливість отримання процесуального статусу відповідача саме для АТ «Харківобленерго».

Вказав, що він зазнає матеріальних втрат через сплату квитанцій №38 від 14.03.2019 року у сумі 1648.80 грн задля запобігання припинення енергопостачання за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, квитанції на сплату електричної енергії продовжують нараховуватися і після січня 2019 року, без належного повідомлення мене, як споживача про місцезнаходження вузлу обліку.

Послався на те. що в діях відповідача вбачається нечесна підприємницька діяльність.

Зазначив, що нарахування сум до сплати за послуги електричної енергії без повідомлення споживача про знаходження місця вузла обліку є неправомірним, адже порушує пункт 9.1.1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 № 312, в якому зазначено, що споживач має право на вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, у тому числі інформації, безпосередньо пов`язаної з виконанням укладених ним договорів та здійсненням комерційних розрахунків з учасниками роздрібного ринку, або будь-якої іншої відкритої інформації, пов`язаної з постачанням (розподілом, передачею) йому електричної енергії.

ПрАТ «Харківенергозбут» суду було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просять останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказано, що ПрАТ «Харківенергозбут» не є належним відповідачем у справі, оскільки постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 19 червня 2018 року № 505 ПрАТ «Харківенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу з 1 січня 2019 року. Крім того, постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 на ПрАТ «Харківенергозбут» покладено виконання функції універсальної послуги на території Харківської області (постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам. Таким чином правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 01 січня 2019 року залишається АТ «Харківобленерго», яке продовжує виконання функцій з розподілу електричної енергії на території Харківської області.

Послались на те, що виставлення позивачу рахунку за спожиту електроенергію ніяким чином не порушує його права, оскільки такі дії є правомірними та такими, що узгоджуються з Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.

Зазначили, що у зв`язку із відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії з 01.01.2019 відповідно до укладених договорів АТ «Харківобленерго» надає послугу з розподілу електричної енергії, ПрАТ «Харківенергозбут» є постачальником електричної енергії споживачу універсальної послуги. У зв`язку з чим ПрАТ «Харківенергозбут» не може приймати рішень з питань безперешкодного доступу до лічильника, оскільки вони не відносяться до компетенції цього підприємства.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Нормою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що між позивачем та АК «Харківобленерго» було укладено договір про користування електричною енергією №6299 від 15 квітня 2009 року.

Власником жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 . є ОСОБА_2 Саме ОСОБА_2 як власник жилого будинку та фактичний споживач електричної енергії за вказаною адресою зверталася до АТ «Харківобленерго» з заявами про встановлення багатофункціонального приладу обліку електричної енергії.

Позивач зареєстрований та проживає за іншою адресою, вказаним житлом не користується та не є споживачем електричної енергії за вказаною адресою у АДРЕСА_1 .

Крім того, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 19 червня 2018 року № 505 ПрАТ «Харківенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу з 01 січня 2019 року. Крім того, постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 на ПрАТ «Харківенергозбут» покладено виконання функції універсальної послуги на території Харківської області (постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам.

Таким чином правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 01 січня 2019 року залишається АТ «Харківобленерго», яке продовжує виконання функцій з розподілу електричної енергії на території Харківської області.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки також мотивував тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав ПрАТ «Харківенергозбут».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди позивачеві.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судам у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За таких обставин, предметом доказування у цій справі є факт заподіяння позивачеві шкоди, неправомірність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між ними, а також вина заподіювача.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року №2019-VIII, «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14 березня 2018 року №312, Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року №562.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До зазначеного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» (далі Закон) споживачами електроенергії є суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, які використовують енергію для власних потреб на підставі договорів про її продаж та купівлю.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до приписів якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, позивач пред`явив вимоги до ПрАТ «Харківенергозбут», пославшись на те, що саме відповідачем йому виставлено рахунок за спожиту електроенергію із погрозою відключення від електропостачання.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 19 червня 2018 року № 505 ПрАТ «Харківенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу з 01 січня 2019 року. Крім того, постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 на ПрАТ «Харківенергозбут» покладено виконання функції універсальної послуги на території Харківської області (постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам.

Таким чином правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 01 січня 2019 року залишається АТ «Харківобленерго», яке продовжує виконання функцій з розподілу електричної енергії на території Харківської області.

Відповідно до п. 2.3.14 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі Правила) постачальник послуг комерційного обліку забезпечує зняття показів засобів вимірювальної техніки відповідно до Кодексу комерційного обліку.

Нормою п. 4.3 Правил передбачено, що для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

З огляду на те, що з 01.01.2019 ПрАТ «Харківенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, то правомірним є ведення особових рахунків споживачів саме цим товариством.

Однак, оскільки саме постачальник послуг комерційного обліку забезпечує зняття показів засобів вимірювальної техніки, яким у цій справі не є ПрАТ «Харківенергозбут», а є АТ «Харківобленерго», то вірним є висновок районного суду щодо пред`явлення вимоги до неналежного відповідача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що здійснення підприємством бухгалтерського обліку, в тому числі шляхом повідомлення споживача про стан його особового рахунку із відображенням наявної заборгованістю, не порушенням прав споживача допоки до нього не пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості.

Також, позивачем в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, що відображена по його особовому рахунку сума заборгованості не відповідає дійсній.

ОСОБА_1 не звертався до суду з клопотанням про забезпечення або витребування таких доказів.

Щодо твердження позивача, що його права були порушені шляхом перенесення лічильника суд зазначає наступне.

Згідно із п. 1.11 Розділу ІІІ Кодексу комерційного обліку електричної енергії якщо споживач на роздрібному ринку електричної енергії, що приєднаний до/через систему розподілу, не обрав собі зареєстрованого ППКО, то надання послуг комерційного обліку для цього споживача має здійснювати оператор системи розподілу (далі - ОСР), який здійснює на цій території свою ліцензовану діяльність. При цьому такі послуги споживачу можуть надаватись ОСР у рамках укладеного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії. Споживач, що отримує послуги комерційного обліку від ОСР може у будь-який час обрати іншого зареєстрованого ОСОБА_3 .

Таким суб`єктом у цій справі є АТ «Харківобленерго».

За таких обставин ПрАТ «Харківенергозбут» не є уповноваженим суб`єктом щодо питань стосовно приладів обліку електричної енергії.

Вказане свідчить про те, що вірним є висновок районного суду щодо недоведеності позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилом ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Так, ознайомившись з відзивом на позов ОСОБА_1 не скористався своїм правом на залучення до участі у справі належного відповідача.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий

В.Б. Яцина.

Судді колегії

С.С. Кругова.

А.І. Овсяннікова.