Справа № 743/1130/17
Провадження № 2/743/1/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді СТАШКІВА В.Б.,
за участю секретарів судових засідань НЕРУС Н.І., ВОЄДИЛО О.В.,
учасники справи - ОСОБА_4, його представник ОСОБА_5, - ОСОБА_6, її представник ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду справу

за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_6
проусунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення,
за позовомОСОБА_6
доОСОБА_4
провизнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності, здійснення поділу житлового будинку шляхом виділення співвласнику 1/2 частини будинку,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі.

В квітні 2017 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, проте без його дозволу в будинку проживає відповідачка, договору найму з нею не укладав та на його прохання звільнити будинок, в категоричні формі відмовляється.

В листопаді 2018 р. ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна набутого під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, в якому просила:

- визнати домоволодіння АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року, як чоловіка та жінки, що проживали однією сім'єю;

- здійснити поділ вказаного домоволодіння, виділивши їй Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_8 з 01.01.2004 року і до дня його смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_6 року, за адресою: АДРЕСА_1. За час спільного проживання вони збудували курятник, водну свердловину, провели водогін до будинку, замінили вікна у будинку, збудували літню кухню та добудували веранду. Крім вказаних споруд, у домоволодінні постійно проводився косметичний ремонт, відбувалися поліпшення його стану. Таким чином, за час спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_8 стан домоволодіння АДРЕСА_1 значно покращився, вартість його істотно збільшилась, а тому вважає, що має достатньо підстав претендувати на Ѕ частину вказаного домоволодіння.

Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року, справа № 743/1605/18 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності, здійснення поділу житлового будинку шляхом виділення співвласнику 1/2 частини будинку та справа № 743/1130/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення об'єднано в одне провадження.

Узагальнена позиція сторін щодо заявлених позовних вимог, яка висловлена в судовому засіданні та в заявах по суті:

- ОСОБА_4, його представник ОСОБА_5 просили задовольнити позов ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення, з підстав вказаних в ньому та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності, здійснення поділу житлового будинку шляхом виділення співвласнику 1/2 частини будинку, з тих підстав, що:

?ОСОБА_8 дійсно з травня 2001 р. проживав з ОСОБА_6 в незареєстрованому шлюбі;

?ОСОБА_8 успадкував будинок після смерті матері, а відтак вимоги ОСОБА_6 про віднесення вказаного вище будинку до спільної сумісної власності подружжя суперечить нормам чинного сімейного законодавства, а отже не підлягають задоволенню;

?ОСОБА_6, всупереч нормам ЦПК України щодо доказування, не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження доводів щодо будівництва (поліпшення, ремонту) господарських будівель та споруд, зокрема - на придбання будівельних матеріалів;

- ОСОБА_6, її представник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення позову ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення та просили задовольнити позов ОСОБА_6 про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності, здійснення поділу житлового будинку шляхом виділення співвласнику 1/2 частини будинку, з таких підстав:

?ОСОБА_8 на праві приватної власності належало домоволодіння АДРЕСА_1 яке було в занедбаному стані, оскільки ОСОБА_8 до 2004 року проживав самотньо, майже постійно вживав алкогольні напої;

?за час спільного проживання набули наступне майно:

oу 2006 р. збудували курятник;

oу 2012 р. збудували водну свердловину та провели водогін у будинку;

oу 2013 р. у всьому будинку замінили вікна на пластикові склопакети,

oу 2014 р. збудували літню кухню та в цьому ж році добудували веранду до будинку, проводили косметичний ремонт, відбувалось поліпшення його стану;

?за час спільного проживання однією сім'єю стан вказаного домоволодіння значно покращився, а відтак вартість його істотно збільшилась, а відтак, посилаючись на ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України, вважає, що за час спільного проживання з ОСОБА_8 набула права на частину майна набутого ними за час проживання сім'єю;

?вказане в сукупності з тим, що вона в цьому будинку проживає з 2001 р., з тим, що будинок в якому вона зареєстрована (в с. Олександрівка Ріпкинського району) перебуває в аварійному стані, спростовує доводи ОСОБА_4 про наявність підстав для її виселення з житлового будинку.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Судовим розглядом даної справи встановлено, з матеріалів цивільних справ: № 743/126/17 за позовом ОСОБА_4 до Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування, № 743/537/17 за позовом ОСОБА_6 до Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка і дружини однією сім'єю без шлюбу, № 743/1127/17 за позовом ОСОБА_6 до Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, ОСОБА_4 про здійснення перерозподілу спадково, спільно нажитого майна шляхом виділення частки із всього спільно нажитого нерухомого майна, літньої кухні, веранди, комори, водяної скважини, вікон пластикових вбачається, а з судових рішень по ним встановлено, що:

- 20 грудня 1989 р. виконавчим комітетом Ріпкинської селищної ради народних депутатів, на ім'я ОСОБА_9 видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в АДРЕСА_1

- 20 грудня 1989 р. Чернігівським МБТІ проведено реєстрацію вказаного житлового будинку за ОСОБА_9;

- ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, що стверджується повторним свідоцтвом про її смерть (Серія НОМЕР_3);

- рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2017 р. (справа № 743/126/17) встановлено, що ОСОБА_8, в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР успадкував майно, яке належить ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року;

- ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 р., що вбачається з свідоцтва про його смерть (Серія НОМЕР_4);

- 31 травня 2016 р. приватним нотаріусом ОСОБА_10, за заявою ОСОБА_4, як спадкоємця другої черги після смерті ОСОБА_8, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_8 р., відкрита спадкова справа;

- згідно ст. 1262 ЦК України ОСОБА_4 являється спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_8, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_8 р.;

- рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2017 р. (справа № 743/126/17) визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок, з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 яке на даний час набрало законної сили та не може бути поставлено під сумнів;

- рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2017 р. (справа № 743/537/17) встановлено факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року однією сім'єю без перебування у шлюбі між собою понад п'ять років з 1 січня 2004 року (дати набрання чинності Цивільним кодексом України) до ІНФОРМАЦІЯ_8 року (часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8), при цьому встановлено, що вказані особи фактично в таких відносинах проживали з травня 2001 р.;

- з копії будинкової книги та довідки виконкому Ріпкинської селищної ради №808 від 28.03.2017 року вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 немає зареєстрованих осіб;

- ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, що вбачається з довідки Олешнянської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області № 105 від 27.04.2017 року.

Допитом свідків встановлено наступне:

- свідок ОСОБА_11 показала, що з 1976 року вона проживає в с. Глинянка Ріпкинського району, добре знала ОСОБА_8. В 2001 році, після того як померла мати ОСОБА_8, він привіз жити до себе ОСОБА_6. В 2005 році вона заходила до їхнього будинку. На той час, це була старенька хата, матері ОСОБА_8, без веранди і кухні. За час проживання ОСОБА_8 з ОСОБА_6, вони побудували веранду, кухню, вікна поміняли. Вони пробили свердловину та провели до будинку воду. Про ОСОБА_6 лише хорошої думки і як і інші мешканці села. Вона хороша господиня, добре готує, обробляє город, закриває багато консервації, влітку ходить в ліс збирати ягоди. ОСОБА_8 після смерті матері випивав. У ОСОБА_6 є двоє братів, один з них допомагав добудовувати будинок, а інший, який живе за кордоном, допомагав матеріально;

- свідок ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_6 проживала з ОСОБА_8, доглядала його, готувала, прала, прибирала в будинку, обробляла город. За час спільного проживання побудували веранду, кухню. Мати ОСОБА_6 проживала певний час с дочкою, мати отримувала пенсію. У ОСОБА_6 є два брати, один, який проживає за кордоном, допомагає сестрі матеріально, а інший, ОСОБА_13 допомагає по будівництву. ОСОБА_6 їй розповідала, що вони брали кредит для будівництва;

- свідок ОСОБА_14 показала, що за час спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_8, останні побудували сарай, літню кухню, вікна пластикові поставили, свердловину пробили. Багато в чому допомагав брат ОСОБА_13, в тому числі допомагав робити поточний ремонт в будинку. Мати ОСОБА_6 проживала певний час з ними, отримувала пенсію;

- свідок ОСОБА_15 показала, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8, жили разом як чоловік і дружина. ОСОБА_6 готувала, прала, прибирала, городину всю вирощували, кошти витрачали спільно, разом здійснювали покупки, разом брали кредити, працювали дружно. За час спільного проживання вікна міняли на пластикові, і меблі купували і холодильник. Поміняли двері, добудували веранду, провели до будинку воду, літню кухню побудували, сарай. Її чоловік допомагав будувати, інколи вони допомагали матеріально. Мати ОСОБА_6 стала погано почувати, тому вона забрала її до себе. Матір отримувала пенсію і гроші віддавала ОСОБА_6. Хресна ОСОБА_6 теж допомагала матеріально. З 2010 року ОСОБА_6 отримує пенсію;

- свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_6 його рідна сестра, вона проживали з ОСОБА_8 з травня 2001 р.. В 2006 році він допомагав побудувати ОСОБА_8 курятник. В 2012 році провели воду, витратили близько 2000 грн на насос та 3000 грн на буріння свердловини. Крім того, купували матеріал, провели воду до будинку, зробили каналізацію. В 2013 році вікна поміняли, близько 5000 грн витратили. Вікна лише демонтували, все останнє він зробив. Веранду прибудував, 2014 року зробили літню кухню. Він за фахом столяр. Також робив стелю у веранді, двері свої привіз та сестрі поставив, грубку зробив, бо розпадалася. Він працював у м. Москві, брат проживає в Німеччині, допомагали сестрі матеріально. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 курей тримали, город обробляли. Мати проживала з ОСОБА_6, допомагала матеріально, хресна теж допомагала ОСОБА_6, бо своїх дітей не було. Інколи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 брали кредит для купівлі будматеріалів.

Крім того, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показала, що вона, коли прийшла жити до ОСОБА_8 в будинку нічого не було, навіть руки ніде було помити. За 16 років багато чого зробили. В 2006 році побудували курятник, в 2012 році пробили свердловину та провели до будинку воду, в 2013 році поміняли вікна на пластикові, в 2014 році побудували кухню та веранду. Допомагали її рідні брати.

Джерела права застосовані (не застосовані) судом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім'ї власника житла, які проживають разом з ним.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов'язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

В постанов від 5 листопада 2014 року Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що аналіз норм статей 383, 391, 405 ЦК України та статті 156 ЖК УРСР дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв'язку з конкретним місцем.

Згідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту, його якісних характеристик.

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15 визначає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Оцінка суду.

Оцінивши наявні докази та наведені вище норми права, суд робить висновок, що:

- позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_6 по відношенню один до одного не є особами, які спільно проживали та вели спільне господарство;

- позивач ОСОБА_4 є власником житлового будинку, з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на підставі судового рішення, який первісно належав ОСОБА_9, як матері ОСОБА_4 та ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок, а після смерті останньої житловий будинок успадкував ОСОБА_8, не оформивши своїх спадкових прав;

- позивач ОСОБА_4 у вказаному будинку не проживає, так як зареєстрований та проживає в сусідньому будинку за адресою: АДРЕСА_1

- ОСОБА_6 вселилась в будинок, за згодою ОСОБА_8, так як останні з травня 2001 р. перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживала у спірному будинку в якості члена сім'ї власника і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, а відтак право користування будинком у відповідачки ОСОБА_6 виникло не з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України і ст. 156 ЖК України, а на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України);

- відповідачка ОСОБА_6 користувалась спірним будинком під час дії сервітуту, а на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились, так як після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, в яку входить вказаний будинок, який, як вже зазначалось, на підставі судового рішення, набув ОСОБА_4;

- ОСОБА_6, як спадкоємиць четвертої черги після смерті ОСОБА_8 не має переважного права на спадкування перед ОСОБА_4, як спадкоємцем другої черги.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що право власності є важливим атрибутом правової держави та демократичного суспільства та на те, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, та не може в повній мірі реалізувати своє право власності, зокрема в частині розпорядження вказаним домоволодінням, виходячи з того, що право ОСОБА_6 на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд дійшов висновку, що порушене право власника ОСОБА_4 підлягає захисту шляхом виселення ОСОБА_6 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого приміщення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_6, то по справі не встановлено, що за участю ОСОБА_6 була істотно збільшена житлова площа будинку, який належав ОСОБА_8, а тому відсутні підстави визнавати спірний жилий будинок спільною сумісною власністю.

Що ж стосується доводів щодо участі позивача ОСОБА_6 у збільшенні цінності будинку за рахунок його капітального ремонту, будівництва та поліпшення допоміжних приміщень, то відповідно до згаданих норм матеріального права, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» (п.п. 4, 5) така участь дає право вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування затрат на будівництво.

Крім того, ОСОБА_6 не було надано суду належних та допустимих доказів того, що за рахунок її грошових та трудових затрат істотно збільшилась вартість спірного будинку, при тому, що показання свідків та самої відповідачки, як свідка такими не являються.

При цьому, навіть в разі задоволення клопотань про призначення будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи це не змінило б ситуацію, так як будівництво та поліпшення допоміжних приміщень біля будинку, на які посилається ОСОБА_6, не може свідчити про істотні зміни у будинку, оскільки не змінює призначення будинку.

Посилання ОСОБА_7 на постанову Верховного Суду від 03.09.2018 р. (справа № 743/126/17) є помилковим, так як вказаним судовим рішенням не визначено правовий режим спірного майна, а роз'яснено ОСОБА_6 про те, що вона має право на звернення до суду із вимогою про визнання майна, набутого під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, спільною сумісною власністю та її поділ, чим і скористалась ОСОБА_6, а суд об'єднав дані вимоги.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності, здійснення поділу житлового будинку шляхом виділення співвласнику 1/2 частини будинку слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи документальне підтвердження, суд знаходить, що слід стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 640 грн, сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 368-372, 391, 395, 397, 403, 406 ЦК України, ст.ст. 60, 62, 74 СК України, ст.ст. 12, 76, 133, 137, 141, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_6 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого приміщення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності, здійснення поділу житлового будинку шляхом виділення співвласнику 1/2 частини будинку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через Ріпкинський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ПОЗИВАЧ-ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.
ВІДПОВІДАЧКА-ПОЗИВАЧКА: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.

Головуючий В.Б.СТАШКІВ

Повний текст рішення виготовлено

та підписано 6 травня 2019 року.