ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 612/918/18 Головуючий суддя І інстанції Мороз О. І.
Провадження № 22-ц/818/2001/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" на заочне рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15 січня 2019 року, ухвалене в складі головуючого судді Мороз О.І., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

10 грудня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне.

Позовна заява мотивована тим, що 11 січня 2010 року між Банком та ОСОБА_5 укладено договір № б/н, за яким він отримав кредит у розмірі 14100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Свої зобов'язання Банк виконав повністю. Проте відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого відповідач станом на 28.10.2018 має заборгованість перед Банком на загальну суму 146208,89 гривень, яку і просять стягнути на їх користь із відповідача разом із понесеними судовими витратами - 1762,00 грн.

В порядку ч.5 ст. 279 ЦПК України, з ініціативи суду, сторони про дату, час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик, але в судове засідання не з'явилися.

Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує.

Відповідач направлені йому копію ухвали суду про відкриття провадження, копії позовної заяви, додатків до неї та судову повістку про виклик, які були направлені судом за адресою яка вказана у позовній заяві - не отримав.

Оскільки відповідач, не отримує повістки за адресою своєї реєстрації, суд відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України, крім іншого, здійснював виклик відповідача через оголошення на офіційному Веб-порталі судової влади України.

У судове засідання, призначене на 15.01.2019, ОСОБА_5 не з'явився.

Відзиву, клопотань, заяв тощо в тому числі і про відкладення розгляду справи ОСОБА_5 не подав.

Заочним рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 15 січня 2019 року задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 11.01.2010, станом на 28.10.2018, у розмірі 24207 грн. 27 коп., яка складається із тіла кредиту - 17554,97 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 6652,30 грн., відшкодовані судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп., що разом складає 25969 (двадцять п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 27 коп. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог повністю. Стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції ухвалене без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказав, що суду першої інстанції було надано належні докази наявності та розміру заборгованості відповідача перед Банком, - розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви ОСОБА_5 від 11.01.2010 року, тарифи, Умови та правила надання банківських послуг та підписану відповідачем довідку про умови кредитування, де зазначені правила нарахування пені. Зазначив, що відповідачем не було оспорено як факту укладання кредитного договору, його умови, так і розрахунку заборгованості, наданого банком.

Послався на те, що порядок та умови нарахування відсотків за користування кредитними коштами передбачені укладеним між сторонами договором, та довідкою про умови кредитування, яка підписана власноруч ОСОБА_5, а тому підлягають заявлені суми стягненню на підставі ст. ст. 549, 1050 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу станом на день винесення постанови суду надано не було.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

З огляду на те, що Банк оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині відмови у стягнення пені з ОСОБА_5 за порушення умов договору кредиту, то суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржуване рішення лише в цій частині.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, 146208 грн. 89 коп., без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно статті 549 ЦК України:

1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

3. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 550 ЦК України:

1. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

2. Проценти на неустойку не нараховуються.

3. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, ч. 2 ст. 551 ЦК України.

У статті 1055 ЦК України зазначені вимоги стосовно обов'язкової письмової форми кредитного договору Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору.

За нормами частин першої-другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом першої інстанції встановлено, що 11.01.2010 р. ОСОБА_5 заповнив та підписав заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк». З тексту заяви вбачається, що відповідач виявив бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна», з встановленням платіжного ліміту - 14100,00 грн. Своїм підписом відповідач погодився з тим, що дана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

За умовами вказаного вище договору ОСОБА_5 отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 14100,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями відповідно до умов Договору.

Як вбачається з наданого банком розрахунку, заборгованість за договором б/н від заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.01.2010, станом на 28.10.2018, у розмірі 24207 грн. 27 коп., яка складається із тіла кредиту - 17554,97 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 6652,30 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, на яких умовах сторони дійшли згоди та уклали договір кредиту щодо підстав, порядку та розміру нарахування пені за порушення умов договору. При цьому суд вказав, що із Довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» вбачається, що відповідач із розмірами та порядком нарахування пені та штрафів ознайомлений. Разом з тим, цей документ не є складовою частиною Договору кредиту між Банком та Позичальником.

Суд виходив з того, що Умови, на які, як на підставу своїх вимог, посилається позивач, не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника від 11.01.2010 відсутня домовленість щодо сплати пені за невиконання договору.

Суд також зазначив про відсутність належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі позивач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брав на себе зобов'язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

При цьому суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 у справі № 578/132/16-ц.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які відповідають матеріалам справи, наведеним нормам матеріального і процесуального права.

Позивач обґрунтував свої доводи про стягнення пені тим, що відповідач порушив умови договору про повернення кредиту, внаслідок чого згідно до Умов та Довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка універсальна» 30 днів пільгового періоду передбачена пеня у відповідному розмірі.

Однак, із змісту наявних в матеріалах справи Умов та Довідки не вбачається, що вони були підписані відповідачем під час укладання договору кредиту, ніяких записів такого змісту вони не містять (а.с. 12-27).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведені вище положення ст.ст. 551, 1055 ЦК України про обов'язкову письмову форму договору кредиту, у тому числі стосовно пені, належними і допустими доказами про розмір та порядок її нарахування є лише письмові докази. Однак, всупереч свого процесуального обов'язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України, Банк не надав до суду письмових доказів, що при укладенні сторонами договору кредиту позивач погодився саме з тими Умовами та підписав ту Довідку, які Банк надав до справи на підтвердження підстав позову.

Доводи скарги про те, що відповідач при підписанні заяви про отримання кредитної картки ознайомився саме з тими Умовами, що надані Банком до справи та особисто підписав Довідку про умови кредитування, де викладені правила щодо нарахування пені - належними і допустимим доказами також не доведені. Зі змісту Довідки про умови кредитування не вбачається, що підпис під цим документом належить саме відповідачу. У цьому документі немає записів про те, що підпис під ним був виконаний саме відповідачем ОСОБА_5, а наявний у Довідці підпис цих відомостей не містить (а.с. 12).

При таких обставинах суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні наведених норм матеріального права до спірних правовідносин врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та викладену у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 у справі № 578/132/16-ц.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки Банк не надав належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме Умови, на які він посилається у позові, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, що він на підставі цих Умов та Довідки взяв на себе зобов'язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого і законного висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь банку пені.

Аргументи апеляційної скарги про те, що, підписуючи заяву позичальника, відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами, є необґрунтованими з вищенаведених підстав.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

З огляду на незмінність рішення суду відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України відсутні й підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 травня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.