ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 654/881/18 Головуючий в І інстанції Сіянко В.М.
Номер провадження 22ц-819/785/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.,
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Сіянка В.М. від 07 лютого 2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту, визнання права постійного користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В

21 березня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Голопристанського районного суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Голопристанської РДА №81 від 30.04.1999 р. їй було надано у постійне користування 31,4 га. землі для ведення селянського (фермерського) господарства. В подальшому рішеннями Голопристанської РДА від 06.07.2000 №173 та від 05.10.2000 №191 було збільшено площу, відведену їй для ведення фермерського господарства на 39,6 га. та 6,6 га., внаслідок чого загальна площа земельної ділянки стала 77,6 га. На підставі розпорядження голови Голопристанської РДА №67 від 14.02.2006 земельна ділянка площею 10,06 га. із земель наданих їй у користування без її відома передана ОСОБА_3 У квітні 2006 року на вказану ділянку відповідач отримала державний акт.

Оскільки ОСОБА_3 не була членом сім`ї голови фермерського господарства та родичкою першого ступеня споріднення, включення її до членів фермерського господарства, на думку позивача, було проведено з порушенням ст.3 ЗУ «Про фермерське господарство». Отже відповідач не мала права на отримання земельної ділянки при розпаюванні земель фермерського господарства. Відсутність у відділі Держгеокадастру у Голопристанському районі документації із землеустрою, на підставі якої ОСОБА_3 набула право власності на спірну земельну ділянку додатково свідчить про незаконність видачі їй державного акту.

Позивач просила визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Голопристанської РДА від 14.02.2006 № 67 в частині затвердження документації із землеустрою щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 10,06 га. для ведення фермерського господарства на території Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 20.04.2006р., виданий ОСОБА_3 на підставі вищевказаного розпорядження.

Вважаючи, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 набуто без достатньої правової підстави, в силу ст.1212 ЦК України і остання зобов`язана повернути це майно, позивач просила визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою площею 10,06 га.

Рішенням Голопристанського районного суду від 07.02.2019 р. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення і постановити нове, яким позов задовольнити. Апелянт посилається на те, що судом неправильно встановлено початок відліку строку позовної давності, оскільки позивач не знала про обставини порушення її права.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_4 , яка діє від імені ОСОБА_3 її доводи не визнає, вважає висновок суду першої інстанції правильним.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Голопристанської районної державної адміністрації від 30 квітня 1999 року № 81 ОСОБА_2 надана у постійне користування земельна ділянка площею 31,4 га. в межах згідно плану, яка розташована на території Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. За рішенням Голопристанської РДА від 06.07.2000р. №173 позивачу також було надано земельну ділянку площею 39,6 га., а відповідно до рішення Голопристанської РДА від 05.10.2000р. №191 - і земельну ділянку площею 6,6 га., що в сукупності складає 77,6 га. Згідно Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 землю ОСОБА_2 було надано для ведення селянського (фермерського) господарства.

22 серпня 2001 року Голопристанською районною державною адміністрацією було зареєстровано фермерське господарство « Владислава » (а.с.39).

Згідно статуту фермерського господарства «Владислава» у новій редакції, зареєстрованого 26.12.2003 року головою даного ФГ є ОСОБА_2, а членами - 5 осіб, у тому числі й ОСОБА_9 (п. 5.3, 5.4). Статут затверджений та підписаний головою і членами ФГ.

Положеннями ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції від 19.06.2003 року (далі Закон) передбачено, що фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Частиною першою ст.3 Закону визначено, що членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом).

Вказана норма також відображена в п. 5.2 Статуту ФГ «Владислава».

Відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 не була членом сім`ї та не перебувала в родинних відносинах з ОСОБА_2 , а відтак включення її до членів фермерського господарства здійснено з прямим порушенням вказаної норми.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 Закону члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність земельні ділянки із раніше наданих їм у користування, у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Згідно протоколу №2 засідання членів СФГ «Владислава» від 09.01.2004р. прийнято рішення про надання голові та членам фермерського господарства земельних часток (паї) в рівних долях.

На підставі заяв ОСОБА_2 та інших членів господарства рішенням Новофедорівської сільської ради № 304 від 16.01.2004р. було погоджено виготовлення технічної документації по виділенню земельної частки (паю) із земель фермерського господарства «Владислава» позивачу, а також ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Розпорядженням голови Голопристанської РДА №144 від 07.04.2004р. надано дозвіл на розробку технічної документації щодо передачі у власність земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) із земель раніше наданих у користування для ведення фермерських господарств на території Новофедорівської сільської ради голові та членам фермерського господарства «Владислава».

В подальшому на замовлення позивача ДП «Херсонський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розробив технічну документацію із землеустрою щодо передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_2 та іншим членам ФГ в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства.

Висновком Голопристанського районного відділу земельних ресурсів погоджено технічну документацію щодо передачі земельної ділянки у власність із земель ФГ «Владислава» громадянам ОСОБА_6 ОСОБА_2 , ОСОБА_9 .. ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

Розпорядженням голови Голопристанської РДА від 14.02.2006р. №67 було затверджено документацію із землеустрою щодо передачі у власність голові та членам ФГ «Владислава» земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Новофедорівської сільської ради.

На підставі вищевказаного розпорядження, ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку площею 10,06 га. у межах згідно з планом на території Новофедорівської сільської ради для ведення фермерського господарства, про що свідчить Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданий 20 квітня 2006 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 , яка не була членом сім`ї або родичкою голови фермерського господарства ОСОБА_11 не мала права бути членом її фермерського господарства та на отримання спірної земельної ділянки у власність в порядку передбаченому ст. 7, 13 ЗУ «Про фермерське господарство», ст.32 ЗК України, а відповідно позивач, як законний користувач земельної ділянки, має право оспорювати набуття її відповідачем у власність.

Разом з тим, суд першої інстанції на підставі доказів, що є в справі правильно встановив, що позивач, виконуючи обов`язки голови фермерського господарства, зверталась до органів місцевого самоврядування та органів державної влади про надання дозволів на виготовлення та розробку технічної документації по передачі у власність земельних ділянок їй та членам ФГ (в тому числі і ОСОБА_3 ), замовляла технічну документацію в ДП «Херсонський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та клопотала про її погодження Голопристанським РВ земельних ресурсів. Таким чином, ОСОБА_2 приймала безпосередню участь на всіх етапах розпаювання земель ФГ «Владислава» та приватизації земельних ділянок її членами, а отже власними діями сприяла в отриманні відповідачем спірної земельної ділянки, що свідчить про її обізнаність про своє порушене право ще у 2006 році.

За правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Встановивши, що строк позовної давності пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цієї підстави, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до частин першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що позивач мала можливість на пред`явлення позову в межах строку позовної давності, однак, своїм правом протягом трьох років не скористалася та звернулася до суду лише в березні 2018 року. Представником відповідача заявлене клопотання про застосування строків позовної давності, на підставі чого суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що у 2006 році ст.268 ЦК не поширювала позовну давність на вимоги про визнання незаконним правового акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності не ґрунтуються на законі, оскільки пункт 4 частини першої статті 268 ЦК, яким було передбачено такі гарантії для власників майна та інших осіб виключено на підставі Закону № 4176-VI від 20.12.2011 року, після чого почав відлік строк позовної давності по вказаним вимогам.

Посиланням апеляційної скарги на те, що земельна ділянка використовувалась фермерським господарством «Владислава» та відповідач прав на неї не заявляла дано оцінку в рішенні суду першої інстанції, з якою колегія суддів повністю погоджується.

Таким чином доводи, викладені в апеляційній скарзі не дають підстав для її задоволення та скасування законного рішення суду.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного судуХерсонської області від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 28 травня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді : _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л . П

. Воронцова _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я . Ігнатенко