Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/2956/16-ц
Провадження № 2/644/13/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді - Бугери О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ступницького К.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача Сілко Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права користування житловим приміщенням, 3-я особа Департамент реєстрації Харківської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом 30.03.2016 року, 19.04.2017 року подала уточнену позовну заяву. Просила суд встановити факт проживання її, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, що помер 13 березня 2016 року, однією сім'єю починаючи з січня 2001 року. Визнати за нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування житловим приміщенням - кімнатою, житловою площею 14,7 кв.м. а трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилалась на те, що вона проживала із своїми батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та рідним братом ОСОБА_3 в трьохкімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_2, яка була отримана на підставі ордеру №27665 на житло виданого на підставі рішення ОСОБА_6 виконкому (спільне рішення адміністрації і фабзавмісцевкому від 07.04.1971 року №103. 17.03.1982 року батьки розлучились, а в 1989 році було проведено обмін трьохкімнатної квартири на підставі договору обміну на дві різні квартири - квартиру АДРЕСА_3, де в 1989 році зареєструвалась її мати, брат та вона, та на кімнату житловою площею 14,7 кв.м. в трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 де в 1989 році зареєструвався її батько на підставі ордеру №7766 від 01.09.1989 року, ордер виданий на підставі рішення станкоремонтного заводу від 18.08.1989 року в порядку обміну житлового приміщення.

З 1994 року в кімнаті житловою площею 14,7 кв.м. в трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 зареєструвався та став проживати разом із батьком її брат. 16.09.2001 року батьком помер, після його смерті особовий рахунок по кімнаті було переоформлено на брата. А відповідно до рішення Харківської міської ради від 02.10.2013 року №617 брата визнано наймачем цієї кімнати.

Восени 2010 року брат почав скаржитись на погане самопочуття та просив переїхати до нього. Згодом вона дізналась, що брат хворіє на онкологічне захворювання. З січня 2011 року вона почала проживати з братом постійно, як одна родина, мали єдиний бюджет, вели спільне господарство, в квартирі знаходяться її особисті речі та меблі, за місцем роботи вона повідомила про нове місце проживання, ці обставини можуть підтвердити свідки. Брат звертався за життя до паспортиста з проханням зареєструвати її в кімнаті, але його було роз'яснено, що це не є можливим, рекомендовано було провести приватизацію та залити кімнату у спадок. Брат провести приватизацію не встиг. ІНФОРМАЦІЯ_6 року він помер. Після смерті брата вона продовжує проживати в кімнаті, оскільки протягом тривалого часу вона проживала в кімнаті, була членом сім'ї наймача, однак на реєстраційному обліку не перебувала, вважала, що наявні підстави для визнання за нею права користування житловим примі рощення та постановлення її на реєстраційний облік.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала, просила його задовольнити, суду пояснила, що померлий ОСОБА_3 її рідний брат, вони проживали коли були дітьми спільно із батьками на АДРЕСА_5, потім батьки розлучились в 1982 році та провели обмін квартири, вона із братом та матір'ю проживали в квартирі по АДРЕСА_5. В 1994 році брат переїхав жити до батька та він його там зареєстрував. В 2001 році помер батько, брат залишився проживати в кімнаті сам, працював в органах МВС. В 2010 році брат почав скаржитись на погане самопочуття, вона переїхала до нього в кімнату, проживала з ним, як одна родина, вони ходили до ЖЕКу з при воду зареєструватись, але отримали відмову. Вони проживали спільно, проводили ремонт в кімнаті, придбавали побутову техніку. В 2013 році брат пішов на пенсію, у нього виявили онкологічне захворювання, яке він приховував, почав займатись приватизацією, з метою переписати на неї кімнату, але не встиг її оформити. Після смерті брата вона продовжує проживати в кімнаті, там є її речі, оселилась вона в кімнаті саме з дозволу брата та на його прохання, вважала, що вона має право на проживання в даній кімнаті.

Представник позивача доводи позивача підтримала, просила позов задовольнити, зазначала, що кімнату отримував ще батько позивачки, потім в кімнаті був зареєстрований та проживав брат, а з 2010 року позивачка проживала із братом однією сім'єю, допомагала йому по господарству, вони спільно придбавали предмету побуту, проводили ремонт кімнати, після смерті брата будь-яких вимог щодо виселення їй не пред'являли, права інших осіб вона не порушувала, протягом тривалого часу проживає в кімнаті, сплачує комунальні послуги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав суду письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначив, відповідно до вимог ст.327 ЦК України дана кімната перебуває в комунальній власності. За ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. З урахуванням вимог ст.29 ЦК України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Постійним місцем проживання є зареєстроване з дотриманням установленого порядку реєстрації на території адміністративно-територіальної одиниці приміщення. Позивачка за вказаною адресою по АДРЕСА_5 не зареєстрована, її місце реєстрації є АДРЕСА_5. З довідки з місця реєстрації вбачається, що померлий ОСОБА_3 був зареєстрований в квартирі один. Вважали не належним доказом покази свідків, які заявлені до допиту позивачем, оскільки ці свідки не проживали постійно у цьому приміщенні. Не надано позивачем доказу згоди померлого на її вселення. Також у разі визнання права користування за позивачем буде значно поліпшено її житлові умови за відсутності об'єктивних причин для таких дій, замінивши орган місцевого самоврядування. Вважали, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, позивачем жодним чином не доведено наявності підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання за нею права користування квартирою. Просив в позові відмовити.

Представник 3-ї особи в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Суд, вислухавши доводи позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Відповідно до вимог ст.327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно із положеннями статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Тобто, право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім'ї наймача в установленому законом порядку.

Суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням Вказана правова позиція викладена в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Також відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, в тому числі письмові докази, показання свідків. Відповідно до вимог ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а відповідно до вимог ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Так, в ході розгляду справи письмовими доказами підтверджено наступні обставини. Відповідно до копії ордеру №27665 від 07.04.1971 року ОСОБА_4 отримала трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_6 на склад родини ОСОБА_4 головний наймач, ОСОБА_5 - чоловік, ОСОБА_7 - донька, ОСОБА_3 - син. Підстава видачі ордеру рішення ОСОБА_6 виконкому від 07.04.1971 року №103. ( а.с.10 том 1). ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідними братом та сестрою, їх батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження ( а.с.23, 24 том 1). Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був розірваний 17.03.1982 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.18 том 1). 01.09.1989 року ОСОБА_5 було видано ордер на житлове приміщення на склад родини - один, на право заняття в порядку обміну житлового приміщення житловою площею 14,7 кв.м. у вигляді однієї кімнати в АДРЕСА_5 ( а.с.19 том 1). ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_5 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.25 том 1). Після смерті ОСОБА_5 рішенням спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету ПАТ «Харверст», Харківського верстатобудівного заводу від 26.11.2001 року було постановлено переоформити особовий рахунок на кімнату на ОСОБА_3, родину з 1 чоловіка (а.с.27 том 1). ОСОБА_3 розірвав шлюб із ОСОБА_8 28.07.1992 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.17 том 1). ОСОБА_1 розірвала шлюб із ОСОБА_9 27.11.1996 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.16 том 1). Відповідно до копії паспорту позивач зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 з 15.11.1989 року, має дитину ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.21-22 том 1). Відповідно до копії рішення Харківської міської ради від 02.10.2013 року №617 з додатком ОСОБА_3 визнано наймачем однієї кімнати житловою площею 14,7 кв.м. у комунальній квартирі АДРЕСА_6 зі складом сім'ї 1 особа, у зв'язку із смертю наймача ОСОБА_5 ( а.с.11 том 1). Як вбачається із змісту довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця №48 в квартирі АДРЕСА_7 був зареєстрований ОСОБА_3, 1966 року народження, як основний наймач, на його ім'я було відкрито особовий рахунок, був зареєстрований один, склад родини один. (а.с.9, 73,74, 75 том 1). ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_5, про що свідчить копія довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 22.03.2016 року, основний наймач ОСОБА_4, також зареєстрована ОСОБА_10, квартира є неприватизованою (а.с.35, 76 том 1). Як вбачається із змісту довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 31.05.2016 року №16-20/801-Б вбачається, що ОСОБА_1 є в списках громадян України, що мають право на приватизацію житла за адресою АДРЕСА_8. Житловий чек не використано. (а.с.98 том 1). З 03.07.2013 року ОСОБА_3 перебував на пенсії по вислуги років, що підтверджується відповідною копією пенсійного посвідчення (а.с.66 том.1). Із змісту копій виписок з карти стаціонарного хворого №19552 вбачається, що ОСОБА_3 з 02.02.2016 року по 09.02.2016 року, з 23.02.2016 року по 01.03.2016 року, перебував на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Харківській обласний клінічний онкологічний центр», пройшов 2 курси лікування ( а.с.14,15 том 1). Згідно до наданих чеків вбачається, що в період з січня по березень 2016 року були придбані медпрепарати (а.с.7-10 том 2). 14.03.2016 року ОСОБА_3 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, копія актового запису про смерть (а.с.26, 72 том 1). Після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 здійснювала витрати пов'язані із його похованням, про що свідчать копії рахунку-замовлення №000576 КП «Ритуал», договору-замовлення на організацію та проведення поховання (а.с.12, 13 том 1). Відомостей про те, що позивач ОСОБА_11 не була зареєстрована в спірній квартирі незаконно і що вона взагалі ставила таке питання в матеріалах справи відсутні. Такі докази позивачем не надані. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд не приймає до уваги подано заяву від 06.10.2015 року про реєстрацію місця проживання від ОСОБА_3, який просить зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_9 (а.с.97 том 1), оскільки дана заява не містить інформації про її реєстрацію у відповідному територіальному підрозділі ДМС, текст заяви виконаний позивачем, в ході розгляду справи позивач зазначала, що письмово вона із братом до паспортного столу не звертались. Окрім того, дана заява не була подана одночасно із подачею позову позивачем, а була надана в ході розгляду справи. Окрім того, в ході розгляду справи за клопотанням позивача було допитано свідка ОСОБА_12, яка суду пояснила, що вона працювала паспортистом. АДРЕСА_5 є державною, після смерті ОСОБА_3 потрібно було опечатати квартиру. Оскільки квартира є комунальною хтось відчинив двері, сусіди їй показали кімнату померлого. Вийшла позивач та повідомила, що вона буде проживати в цій кімнаті. Після цього, позивач приходила до ЖЕКу та просила її пригадати, що вона із братом приходила, для того, щоб її зареєстрували. Вже після цього вона запам'ятала позивача, оскільки вона приходила неодноразово. Безпосередньо померлого не пам'ятає, всі заяви реєструються в журналі, відмовити в реєстрації безпосередньо ЖЕК не міг, всі заяви надсилались за юридичною адресою на АДРЕСА_5, та надавались письмові відповіді. При зверненні до паспортного з питання реєстрації могли усно рекомендувати звернутись за юридичною адресою. Так само, судом не може бути прийнятий у якості доказу лист ОСОБА_3 щодо порядку проведення дій по приватизації (а.с.143 том 1), оскільки відсутні дані про дату його складання, що саме померлий ОСОБА_3 її складав, а також інформація зазначена в даному листі жодним чином не підтверджує доводи позивача. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України (СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Цим законом замість прописки введений режим реєстрації фізичних осіб при зміні місця їх проживання або перебування за їх заявою. Закон виділяє власне «місце проживання» та «місце перебування». Згідно зі ст. 3 цього Закону місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Із змісту наданих квитанцій про оплату комунальних послуг вбачається, що в період з 2011 року по 2016 проводилась оплата послуг за електроенергію, квартплата, газ, вивіз ТПВ, гаряча вода, опалення. Квитанції мають дані особового рахунку, прізвище ОСОБА_13, адресу квартири, підпис платника. (а.с.28 -31 том 1). Даних про кількість осіб, що фактично проживали в квартирі із змісту квитанцій не вбачається, відсутні в квитанція й дані про позивача, як платника послуг. Із змісту повідомлення на запит адвоката ОСОБА_6 відділом ГУ НП ГУМВС України в Харківській області від 28.03.2016 року вбачається, що в ході виконання листа адвоката інспектором Орджонікідзевського ВП було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_11 та встановлено, що в квартирі останні 5-6 років мешкали ОСОБА_3 (що помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року) зі своєю сестрою ОСОБА_1 (ОСОБА_3), вищевказаний факт підтвердили сусіди з квартир 2,3,4. У разі необхідності встановлення повних анкетних даних опитуваних сусідів рекомендували звертатись з окремим запитом від судді (а.с.32 том 1). Із змісту акту обстеження житлових умов від 20.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 з січня 2011 року в квартирі за адресою АДРЕСА_5 не мешкає, її речей в квартирі немає. Підписи ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 (а.с.33 том 1). Із змісту акту обстеження житлових умов від 20.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 з січня 2011 року в квартирі за адресою АДРЕСА_7 фактично мешкала із своїм братом ОСОБА_3. Підписи ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23. (а.с.34 том 1). Суд не може прийняти дані докази як допустимі оскільки підписи на вказаних актах не посвідчені у встановленому законом порядку. Суду надано позивачем копії паспорту на телевізор, морозильну камеру, двд-плеєр (а.с.77-81). Але дані копії паспортів не підтверджують факту спільного проживання. Не може були прийнята до уваги, як на підтвердження обставин викладених в позові про факт проживання, й копія титульного аркушу медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 із зазначенням про місце проживання АДРЕСА_5 та повідомлення КНП «Міська поліклініки №6» від 05.02.2019 року ( а.с.54, 55 том 2), оскільки картка не містить даних про дату її заведення, даних про те, коли було зазначено на картці місце фактичного проживання саме на АДРЕСА_5, так само, як і із змісту відповіді не вбачається, коли саме позивачем було повідомлено та у який спосіб відділ кадрів про зміну місця свого проживання. Окрім того, суд звертає увагу на те, що в ході розгляду справи позивачем надавалась копія виписки з медкарти стаціонарного хворого щодо перебування її на лікуванні, за період 13.06.2016 - 30.06.2016 року, де зазначалась домашня адреса АДРЕСА_5 (а.с.100 том 1). В судовому засіданні було допитано свідків. Свідок ОСОБА_24 суду пояснив, що знайомий з позивачкою з 2011 року. Їх познайомив його колишній колега ОСОБА_3, з яким він був знайомий ще з 1994 року по роботі у Фрунзенському РВ. ОСОБА_12 проживав АДРЕСА_5, спочатку жив з батьком, а після його смерті сам. В 2010 року він захворів, не казав нікому про хворобу, лікувався, казав, що йому потрібна допомога сестри, бо погано почувається. Підтверджував, що в 2002 році ОСОБА_12 жив сам, а в 2011 році він бачив в кімнаті розкладушку, нові штори, стінку, в 2012 році до нього зверталась позивачка з проханням допомогти занести в кімнату морозильну камеру. В кімнаті був лише 1 раз в 2011 році та 3 рази в 2012 році. Спілкувався за життя з ОСОБА_12 та він казав, що сестра живе з ним, але її не прописують, він почуває себе погано, потрібно щось вирішувати. Свідок ОСОБА_26 суду пояснила, що вона сусідка позивачки по квартирі в будинку, мешкає в квартирі 2. Познайомилась із позивачкою, коли помер їх батько. Батько проживав в квартирі із сином, після смерті батькам там жив брат позивачки. Вона казала позивачці приблизно о 2011 році, що брат погано почувається, але він не скаржився, спочатку позивачка приходила готувала поїсти, а потім почала за ним доглядати, придбала розкладушку, стала з ним проживати. Багато факті вона не пам'ятала, оскільки перенесла інсульт в 2014 році, але позивачка проживала із братом, доглядала його, також доглядала за батьком. Знає, що в кімнаті були диван, розкладушка, стіл, холодильник, шифонер. Знає, що ОСОБА_12 мав намір приватизувати квартиру, але за станом здоров'я не зміг це зробити. Позивачка повністю доглядала ОСОБА_12. Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є матір'ю позивачки та померлого ОСОБА_12. Після розлучення в 1981 році вона із чоловіком провели обмін квартири та чоловік пішов проживати на вулицю Миру в квартиру з підселенням. Вона тривалий час проживала з сином та донькою по вулиці АДРЕСА_5. Чоловік захворів та запропонував в 1994 році зареєструвати ОСОБА_12 в його кімнаті. ОСОБА_12 пішов жити до батька, доглядав його, в 2001 році помер. Донька часто їздила до брата, а в 2010 році він попросив щоб вона взагалі до нього переїхала, заперечень не було. Восени 2011 року донька до нього переїхала, забрала свої речі, придбали диван, 2 крісла, була розкладушка. Потім почали звертати увагу на те, що син дуже схуд, в 2015 році позивачка повідомила, що ОСОБА_12 дуже погано, їздили до лікарні та дізнались, що в нього онкологічне захворювання, возили в Померки, робили хіміотерапію, а в березні 2016 року його не стало. ОСОБА_12 казав, що хоче приписати сестру, але у паспортному столі їм казали, що спочатку потрібно приватизувати кімнату, сподівались, що стан здоров'я стане ліпший. Знає, що діти ходили до ЖЕКу до паспортистки, але вона казала, що зареєструвати неможливо, оскільки вони є різнополі, єдиний вихід приватизація. Наразі в квартирі по вулиці АДРЕСА_5 проживає вона, її онука з чоловіком та дитиною, донька - позивач у справі проживає по АДРЕСА_5. Свідок ОСОБА_27 суду пояснила, що вона є донькою позивачки. Проживає з народження по вулиці АДРЕСА_5, мати проживала із дядькою ОСОБА_12 років 6-7, оскільки він погано себе почував. Спочатку мати просто їздила до нього, а потім взагалі переїхала, а до них з бабусею приїздила у гості. В 2011 році їй виповнилось 18 років та вони вирішили, що мати буде постійно жити у брата, хоча фактично мати переїхала взимку 2010 року. Дядько приховував, що він онкохворий, намагались його лікувати, але було запізно. Знає, що вони проживали, як одна родина, мати спочатку спала на розкладушці, потім придбали диван. Коли вона переїжджала, то взяла постільне, посуд. Потім повідомляла, що придбали спільно морозильну камеру, у них був спільний бюджет, вони спільно купували продукти, харчувались, сплачували комунальні послуги, оскільки мати є медпрацівником, їй надавалась медична допомога по місцю роботи. Також знає, що вони мали намір зареєструвати мати в кімнаті, але їм повідомили, що це неможливо, оскільки особи є різнополими, почали займатись приватизацією, але не встигли цього зробити, дядя був дуже хворий. На АДРЕСА_5 оплату комунальних проводили вони із бабусею самі, квартира не приватизована. Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що знає позивача з 1992 року, вона проживала спочатку із матір'ю на АДРЕСА_5, а в 2011 чи 2012 році переїхала жити до брата на вулицю Миру, оскільки її просив про це брат. До матері позивач лише приїжджала в гості. В 2015 році вона повідомила, що брат хворий, його забирали на курс хіміотерапії до Померок. Позивачку бачила, а останні 2-3 роки вона часто не приїздила, доглядала за братом. Свідок ОСОБА_28 суду пояснив, що знає всю родину позивача. Останні 7 років він її постійно не бачить, періодично зустрічає, зі слів матері та безпосередньо позивачки остання доглядала за братом. Крайній раз бачив позивачку до Нового 2010 року, потім зустрічав лише коли вона приїжджала провідати мати. Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що вона проживала в квартирі з 1992 року, позивач є донькою її сусіда, а потім там проживав син сусіда ОСОБА_3. Приблизно в 2011 році позивач почала проживати в кімнаті, оскільки ОСОБА_3 погано себе почував, потребував догляду. Зазначала, що у її батьків позивачка та її брат придбали стінку до кімнати, килим. Саме позивач зверталась до її матері із проханням продати стінку, оскільки вони міняли меблі. Бачились на спільній кухні, вона готувала їсти, бачила як вона приносила продукти, вела господарство. Зі слів знає, що вони звертались з приводу реєстрації, але їм відмовили. Після смерті ОСОБА_29 позивач займалась похованням. Проаналізувавши покази свідків вбачається, що дійсно ОСОБА_1 є рідною сестрою померлого ОСОБА_3, який був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_5 та був наймачем після смерті батька відповідно до рішення міської ради 2013 року. Дійсно, ОСОБА_3 в 2016 році проходив курс лікування в онкологічному медичному закладі, в березні 2016 року помер та витрати пов'язані із похованням несла саме позивач. Фактично свідки підтвердили, що позивач здійснювала догляд та допомогу хворому брату, готувала для нього, придбавала продукти харчування, але при цьому покази свідків не підтверджують того, що стосунки між позивачем та її померлим братом починаючи з 2011 року свідчать про сукупність факторів спільності проживання, пов'язаності спільним побутом, та наявності взаємні прав та обов'язків. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що вимоги позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 29, 327 ЦК України, ст.3 СК України, ст.ст. 64, 65, 106 ЖК України, ст.ст. 12, 76, 81, 89, 90, 95, 141, 264-268, 315, п.15.5. розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 25.04.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрована АДРЕСА_5.

Представник позивача - Сілко Наталія Григорівна, адвокат, на підставі договору від 01.04.2016 року та ордеру, адреса для листування АДРЕСА_12

Відповідач - Харківська міська рада, площа Конституції, 7, м.Харків, 61003.

3-я особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради, площа Конституції, 7, м.Харків, 61003.

Головуючий: суддя О.В.Бугера