КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/913/19
Провадження № 2/520/2334/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.,

за участю секретаря Шевчук В.О., Швець А.С.,

за участю сторін:

представник позивача адвокат Лобова Л.М., діюча на підставі ордеру,

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідачів адвокат Селюков П.В., діючий на підставі ордерів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3

про сплату грошової компенсації за частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2019року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в якій просить суд зобов`язати відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сплатити йому - ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/3 частку в його праві власності у квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 308 000,00грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що з 07.09.1976 року по 21.03.2016 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_1 . Від даного шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що йому та відповідачам - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить квартира АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що у 2016 році відповідачі перешкоджали йому проживати та користуватися належною йому квартирою, у зв`язку з чим, за захистом своїх прав він звернувся до суду з відповідним позовом.

Так, позивач зазначає, що постановою апеляційного суду Одеської області від 24.01.2018 року було частково задоволено його позов, виділена йому ідеальна частка в спірній квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 50,65 кв.м., житлова площа 29,3 кв.м., тобто його частка складає 16,88 кв.м., у тому числі, житлова площа 9,76 кв.м.

Разом з тим, позивач стверджує, що незважаючи на наявність судового рішення, реалізувати своє право на власність згідно з приписами статті 319 ЦК України він не може, оскільки відповідачі перешкоджають йому у здійсненні цього права.

Також позивач вказує, що він неодноразово намагався домовитися з відповідачами, надавав їм свої пропозиції, своє бачення вирішення даної спірної ситуації, надавав їм можливість викупити частку, намагався продати свою частку в квартирі, однак зробити це не вбачається можливим, оскільки відповідачі створюють йому перешкоди.

Крім того, позивач зазначає, що у відповідності до висновку судово-будівельної експертизи за №022/2016 від 24.02.2017 року, здійснити розподіл з виділенням йому окремої кімнати неможливо, а згідно додаткового висновку судово-будівельної експертизи за №109/2017 від 26.06.2017 року, можливо зробити розподіл квартири з виділенням йому 1/3 частці за умови реконструкції та встановлення перегородки у кімнаті площею 17,4 кв.м. та окремого входу виходу з переобладнаної кімнати.

Однак, позивач стверджує, що зробити це також не вбачається можливим, виходячи з того, що відповідачі взагалі перешкоджають його проживанню, користуванню та розпорядженню майном та не погоджуються з жодною його пропозицією.

Таким чином, позивач вказує, що відповідачі не бажають вирішити дане питання у відповідності із законом, не надають йому можливості розпорядитися його часткою у квартирі за власним бажанням, не надають реальної можливості отримати його частку у власність.

Крім того, позивач звертає увагу на тому, що у разі побудування перегородки, обладнання окремим входом-виходом ще однією кімнати, спірна квартира втратить своє призначення проживання для однієї родини, що суттєво вплине на статус цієї квартири, обсяг прав, обов`язків та взаємовідносин осіб, співвласників спірної квартири.

Також позивач зазначає, що іншого житла він не має, однак погоджується з тим, щоб відповідачі сплатили йому грошову компенсацію за його частку в спірній квартирі, розмір якої він визначає значно меншим, ніж це було визначено судовим експертом у сумі 15 000 доларів США, а просить лише 11 000 доларів США у еквіваленті до гривні, що становить 308 000, 00 грн., суму, яка надасть йому можливість придбати будь-яке житло.

З урахуванням викладеного, з посиланням на ст. 365 ЦК України, ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідним позовом про сплату грошової компенсації за частку у спільному майні.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 25.01.2019року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про сплату грошової компенсації за частку у спільному майні. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.02.2019 року було повернуто заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, подану по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про сплату грошової компенсації за частку у спільному майні.

05.03.2019 року від представника відповідачів - адвоката Селюкова Павла В`ячеславовича до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачів просить суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Так, в обґрунтування наданого відзиву представник відповідачів посилається на те, що посилання позивача щодо порушення його права користування квартирою не підтверджуються жодними доказами й не відповідають дійсності.

Представник відповідачів вважає, що позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сплатити йому - ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/3 частку в його праві власності в квартирі АДРЕСА_1 в розмірі 308 000, 00грн., є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, представник відповідачів вказує, що позивач посилається на ч.1 ст.365 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі;річ є неподільною;спільне володіння і користування майном є неможливим;таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам йогосім`ї.

При цьому, представник відповідачів зазначає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за наявності всіх чотирьох пунктів вказаної статті.

Крім того, представник відповідачів стверджує, що статтею 365 ЦК України передбачається, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене на підставі позову інших співвласників, а не позбавлення особи права на свою частку за власним позовом.

З урахуванням викладеного, представник відповідачів просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

19.03.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що з відзивом на позов він не згоден та вважає його таким, що підлягає відхиленню, з підстав, вказаних у позовній заяві.

У підготовчому засіданні 02.04.2019року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 22.05.2019 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 22.05.2019 року відповідач - ОСОБА_1 проти позову заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 22.05.2019 року представник відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проти позову також заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача - ОСОБА_1 та представника відповідачів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивачу ОСОБА_2 та відповідачам - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному (тобто по 1/3) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 грудня 1997 року Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів, належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 16 на звороті).

Позивач ОСОБА_2 та відповідач - ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.03.2016 року, яке набрало законної сили 01.04.2016 року (а.с. 14).

Відповідач - ОСОБА_3 є сином позивача - ОСОБА_2 .

Судовим розглядом вставлено, що у травні 2016 року ОСОБА_2 звертався до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ квартири, усунення перешкоди у користуванні та вселення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2017 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 9-10).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 24.01.2018 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2017 року було скасовано. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Виділено ОСОБА_2 1/3 частку ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,65 кв.м. В решті позову відмовлено (а.с. 11-13)..

Постановою апеляційного суду Одеської області від 24.01.2018 року було встановлено, що згідно висновку № 022-2016 від 24.02.2017 року судової будівельно-технічної експертизи, поділити кв. АДРЕСА_1 між співвласниками, з виділенням ОСОБА_2 1/3 частки, до складу якої міг би увійти необхідний склад приміщень із забезпеченням самостійного входу/виходу з запропонованої до виділу частини квартири, з дотриманням технічних і протипожежних норм, норм з реконструкції та капітального ремонту квартир, технічно не надається можливим. Розмір грошової компенсації 1/3 частини кв. АДРЕСА_1 становить 293 283 грн., що еквівалентно 10 900 дол. США. Експерт прийшов до висновку, що визначити порядок користування приміщеннями вищевказаної квартири, у відповідності до ідеальних часток трьох співвласників, технічно не надається можливим.

Згідно висновку №109/2017 будівельно-технічного експертного дослідження, складеного 26.06.2017 року ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» експерт пропонує один варіантпорядку користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 між співвласниками, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з відступом від ідеальних часток з проведенням робіт по переплануванню, а саме: в житловій кімнаті №2, площею 17,4 кв.м. встановити цегляну перегородку, в результаті чого утвориться два приміщення: приміщення №2а, площею 8,2 кв.м., і приміщення №2б, площею 8,2 кв.м. При цьому, площа житлової кімнати зменшиться на площу, займану під перегородкою на 1 кв.м. (4,14 м х 0,25 см); наявний дверний прохід між приміщенням №2-житлова та приміщенням №4-коридор закласти; влаштувати два дверних отвори для доступу в новоутворені приміщення №2а, площею 8,2 м2 та приміщення АДРЕСА_2 2б площею 8,2 м2; наявний віконний отвір в житловій кімнаті №2 закласти; влаштувати віконні отвори в житловій кімнаті №2а, площею 8,2 м2 та в житловій кімнаті №2б, площею 8,2 м2. Вищевказані роботи по переплануванню в квартирі АДРЕСА_1 , необхідно виконувати згідно проекту, так як при проведенні вищевказаних робіт буде втручання в несучі конструкції будинку, що потребує розробки проекту. При розробці варіантів порядку користування підсобні приміщення вищевказаної квартири залишаються в загальному користуванні.При запропонованому варіанту порядку користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 : першому власнику пропонується виділити наступне приміщення: приміщення №2-а - житлова, площею 8,2 м2. Площа приміщення, запропонованих до виділу першому власнику, при запропонованому варіанті порядку користування (без врахування території загального користування та з врахуванням запропонованих робіт по переплануванню), складає 8,2 м2, що на 1,73 м2 менше площі, належної у відповідності до його ідеальної частки, що складає 28/100 частин. Другому власнику пропонується виділити наступне приміщення: приміщення №2б житлова, площею 8,2 м2. Площа приміщення, запропонованих до виділу другому власнику, при запропонованому варіанті порядку користування (без врахування території загального користування та з урахуванням запропонованих робіт по переплануванню), складає 8,2 м2, що на 1,73 м2 менше площі, належної у відповідності до його ідеальної частки, що складає 27/100 частин. Третьому власнику пропонується виділити наступні приміщення: приміщення №1 житлова, площею 11,9 м2, лоджія, площею 1,5 м2. Площа приміщення, запропонованого до виділу третьому власнику, при запропонованому варіанті користування (без врахування території загального користування та з врахуванням запропонованих робіт по переплануванню), складає 13,4 м2, що на 3,46 м2 більше площі, належної у відповідності до його ідеальної частки, що складає 45/100 частин.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, яке знаходиться у спільній власності може бути виділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 367 ЦК України, у випадку поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Однак, апеляційним судом Одеської області у постанові від 24.01.2018 року було встановлено, що згідно висновку № 022-2016 від 24.02.2017 року судової будівельно-технічної експертизи, поділити кв. АДРЕСА_1 між співвласниками, з виділенням ОСОБА_2 1/3 частки, до складу якої міг би увійти необхідний склад приміщень із забезпеченням самостійного входу/виходу з запропонованої до виділу частини квартири, з дотриманням технічних і протипожежних норм, норм з реконструкції та капітального ремонту квартир, технічно не надається можливим.

Ч.1 ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливий за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав, проте, таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, які у відповідності до приписів ст. 360-7 ЦПК України.

В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-68цс14), зазначено, що відповідно до п. 4 ч. 1ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносин щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою одного із співвласників.

Позивач у справі в якості підстав для зобов`язання відповідачів сплатити йому грошову компенсацію за його частку в праві власності посилається на те, що його частка не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, а спільне володіння і користування майном є неможливим.

Разом з тим, зазначені обставини саме по собі не є достатніми підставами для задоволення позову, і жодних доказів в підтвердження зазначених обставин позивачем суду не надано.

Більш того, у наданій позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідачів сплатити йому грошову компенсацію за 1/3 частку в його праві власності у квартирі АДРЕСА_1 , однак діючий Цивільний кодекс України передбачає сплату вартості частки з одночасним припиненням права власності на таку частку.

Разом з тим, позовної вимоги про припинення права на частку у спільному майні позивачем заявлено не було, а відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, відповідачі заперечують проти сплати позивачу компенсації вартості його частки у спірному майні.

Крім того, при вирішенні справ цієї категорії істотним є наявність у сторін іншого житла крім спірного, що позивачем не доведено, а навпаки, у позовній заяві зазначено, що він не має іншого житла, як і не доведено наявності у відповідачів іншого нерухомого майна.

В матеріалах справи також відсутні докази того, що вартість 1/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яку позивач просить йому компенсувати, складає саме 308 000,00грн.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування ( ст. 77 ЦПК України).

Також, суд звертає увагу позивача на тому, що ст. 365 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позову, передбачає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників.

Однак, інші співвласники спірної квартири до суду із відповідним позовом не зверталися, а, навпаки, заперечують проти такого припинення та стягнення з них компенсації вартості частки.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги принципів рівності прав співвласників та правового режиму спільної часткової власності, враховуючи інтереси всіх її учасників і заборону обмеження прав одних учасників за рахунок інших, суд вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про сплату грошової компенсації за частку у спільному майні відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 29.05.2019 року.

Суддя Петренко В. С.