Справа № 619/111/19
Провадження № 2/618/51/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року

Дворічанський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Буніна Є.О.,

за участю секретаря Крюкової О.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Дворічна цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою, -

встановив:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року ОСОБА_1 визнано винним по ч. 1 ст. 286 КК України і призначено відповідне кримінальне покарання, внаслідок вчинення дорожньо-транспортної події (ДТП), яка сталася 14 травня 2016 року на вул. Миру с. Вільшана Дворічанського району Харківської області. В результаті ДТП потерпілій ОСОБА_3 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, які потягли тривалий розлад стану здоровя.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, а тому, на підставі п.п. «А» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було прийнято рішення та відшкодовано спричинену ОСОБА_1 шкоду здоровю потерпілої ОСОБА_3 в сумі 17400,00 гривень.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, вважають їх необґрунтованими, просили відмовити в задоволенні позову.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

14 травня 2016 року близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_1, керував мотоциклом «Дніпро-16», державний номер 58-83 ХАК, що належить його батькові ОСОБА_5, рухався по автомобільній дорозі по вул. Миру с. Вільшана Дворічанського району Харківської області в напрямку с. Першотравневе Дворічанського району Харківської області, поблизу будинку № 135, грубо порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого втратив контроль над керуванням мотоциклом та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3

В результаті ДТП потерпілій ОСОБА_3 заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, які потягли за собою тривалий розлад стану здоровя.

За вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року ОСОБА_1 визнано винним по ч. 1 ст. 286 КК України і призначено відповідне кримінальне покарання (а.с. 6-9).

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована (а.с. 11).

17 травня 2016 року в рахунок відшкодування витрат на лікування після ДТП, потерпілій ОСОБА_3 було виплачено 5000,00 гривень (а.с. 72).

23 червня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті вчинення ДТП (а.с. 80).

Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2951 гривню 40 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 40000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с. 73-76).

В даний час вказане рішення суду виконується, ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_3 регулярно, щомісяця перераховуються грошові кошти на суму приблизно 100,00 гривень, всього перераховано на загальну суму 1400,00 гривень (а.с. 77-79, 106).

03 липня 2017 року ОСОБА_3 через свого представника за довіреністю ОСОБА_6 подала до МТСБУ повідомлення про ДТП (а.с. 10) і в той же день заяву на виплату страхового відшкодування витрат на лікування в сумі 5278,07 гривень (а.с. 15).

Після цього, 21 грудня 2017 року МТСБУ видало наказ № 11979 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3», відповідно до якого ОСОБА_3 через її представника ОСОБА_6 призначено до виплати 17400,00 гривень за шкоду заподіяну в результаті ДТП (а.с. 12). Згідно платіжного доручення № 126973 від 26 грудня 2017 року ОСОБА_3 через її представника ОСОБА_6 виплачено 17400,00 гривень, призначення платежу «виплата по справі № 43428, згідно наказу № 11979 від 21.12.2017 р.» (а.с. 13).

Позивач посилається на норми ст. 1191 ЦК України, п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначає, що у МТСБУ після проведення виплати потерпілій особі виникло право зворотної вимоги (регресу).

Аналізуючи надані сторонами докази, суд вважає, що потерпіла ОСОБА_3, з метою отримання подвійного відшкодування звернулась до МТСБУ із заявою про відшкодування збитків. При подачі вказаної заяви ОСОБА_3 надала МТСБУ неповну інформацію про взаєморозрахунки між нею і ОСОБА_7, замовчила факт подання нею до суду позову про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, наявність рішення суду по вказаній справі, а також його виконання.

У свою чергу, МТСБУ, в результаті неналежного розслідування страхового випадку та неповного дослідження матеріалів справи під час прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), не звернуло уваги на часткове відшкодування моральної шкоди під час розгляду кримінального провадження, що судом було враховано, як обставину, що помякшує покарання обвинуваченого ОСОБА_1 та на відшкодування витрат на лікування потерпілої в сумі 5000,00 гривень, але все-таки вирішило відшкодувати ОСОБА_3 17400,00 гривень.

02 травня 2018 року МТСБУ звернулось до відповідача ОСОБА_1 з вимогою про сплату заборгованості № 02/05.36428 в сумі 17400,00 гривень, понесені МТСБУ, у звязку із регламентною виплатою ОСОБА_3

В судовому засіданні відповідачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копії розписки ОСОБА_3 про отримання від ОСОБА_5, який є батьком відповідача, грошових коштів в сумі 5000,00 гривень на лікування після ДТП (а.с. 72), а також копій квитанцій про перерахування ОСОБА_3 коштів на загальну суму 1400,00 гривень (а.с. 77-79, 106).

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Згідно зі ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на травень 2016 року) МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоровю та майну третіх осіб під час ДТП.

Відповідно до п.п. А п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Пунктом 36.2 ст. 36 вказаного Закону (у редакції, чинній на травень 2016 року) передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).

У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Суд звертає увагу, що 03 липня 2017 року ОСОБА_3 подала до МТСБУ заяву на виплату страхового відшкодування витрат на лікування в сумі 5278,07 гривень (а.с. 15).

21 грудня 2017 року МТСБУ було видано наказ № 11979 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3» за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 17400,00 гривень (а.с. 12), що є порушенням строків виплати страхового відшкодування (регламентної виплати), передбачених п. 36.2 ст. 36 вищевказаного Закону.

З наданих позивачем доказів (а.с. 17, 62-63, 65-67) вбачається, що МТСБУ було відомо про те, що на день подання заяви про виплату страхового відшкодування 03 липня 2017 року, ОСОБА_3, у встановленому законом порядку, з 18 травня 2017 року визнана інвалідом 3 групи від загального захворювання, і, таким чином, мала право вимагати відшкодування шкоди у розмірі, встановленому п. 26.2 ст. 26 Закону, а саме 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, тобто 17400,00 гривень. Після цього, МТСБУ на власний розсуд у грудні 2017 року виплатило ОСОБА_3 17400,00 гривень.

09 лютого 2018 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_8 подав до МТСБУ заяву про долучення документів до справи № 43428 для доплати страхового відшкодування (а.с. 16), інших заяв щодо збільшення суми страхового відшкодування ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Разом з цим, п. 35.1 ст. 35 Закону передбачено, що особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобовязана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобовязана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Згідно п. 34.4 ст. 34 Закону для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники.

Пункт 34.1. вказаної статті передбачає, що страховик зобовязаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

03 липня 2017 року ОСОБА_3 через свого представника за довіреністю ОСОБА_6 подала до МТСБУ повідомлення про ДТП (а.с. 10) і в той же день заяву на виплату страхового відшкодування витрат на лікування в сумі 5278,07 гривень, відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону (а.с. 15). ОСОБА_6 повинен був надати консультаційну допомогу заявнику ОСОБА_3 під час складення останньою письмової заяви щодо здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП та прийняти дану заяву разом із додатком вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП, та, у якому окрім іншого, зазначено, що однією з обставин, яка помякшує відповідальність ОСОБА_1 є добровільне часткове відшкодування завданої моральної шкоди (а.с. 6-9).

У зазначену заяву ОСОБА_3, окрім іншого, внесла інформацію про те, що взаєморозрахунки між нею та винуватцем ДТП не проводились та в будь-який інший спосіб відшкодування шкоди не отримано і можливості отримати немає (а.с. 15).

У свою чергу, уповноважені працівники МТСБУ факт попередніх взаєморозрахунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишили поза уваги, запити щодо отримання відомостей, з приводу здійснених взаєморозрахунків між останніми не здійснили, таким чином не вжили всіх необхідних заходів, щоб запобігти необґрунтованим виплатам, після чого керівництво МТСБУ видало наказ № 11979 від 21 грудня 2017 року, який став підставою для виплати грошових коштів ОСОБА_3 в сумі 17400,00 гривень за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 12).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснив, що листи МТСБУ № 3.1-05/16919 від 18.07.2017 року (а.с. 20), № 3.1-05/19627 від 15.08.2017 року (а.с. 21) не отримував, про їх наявність дізнався лише у судовому засіданні.

У свою чергу, позивачем МТСБУ не надано беззаперечних доказів щодо направлення на адресу відповідача та отримання ним вказаних листів.

Суд також звертає увагу на те, що лист МТСБУ № 3.1-05/16919 від 18.07.2017 року (а.с. 20) на імя ОСОБА_1 взагалі направлявся за адресою: вул. Миру буд. 135 с. Вільшана Дворічанського району Харківської області, 62732, тобто на адресу, за якою мешкає потерпіла ОСОБА_3

Наприкінці грудня 2017 року ОСОБА_1 отримав від МТСБУ лист № 3.1-05/33444 від 22.12.2017 року (а.с. 22), відповідно до якого позивач у справі повідомив ОСОБА_1 про виплату на користь потерпілої ОСОБА_3 страхового відшкодування в сумі 17400,00 гривень.

Суд вважає, що саме факт внесення ОСОБА_3 завідомо неправдивої інформації про відсутність попередніх взаєморозрахунків між нею та винуватцем ДТП у письмову заяву від 03.07.2017, замовчання про подання нею до суду позову про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, наявність рішення суду по вказаній справі, його виконання, а також неналежне розслідування страхового випадку та недбале зясування обставин справи під час прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) МТСБУ знаходяться у причинно-наслідковому звязку із виплатою позивачем на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 17400,00 гривень.

Відповідно ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд вважає, що позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 77-81 ЦПК України, не надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог.

Відповідачем, надано достатньо належних і допустимих доказів для відмови у задоволенні позовних вимог.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилається представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити Моторному (транспортному) страховому бюро України в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду виготовлено 25 квітня 2019 року.

Суддя Є.О. Бунін