Ухвала

13 травня 2019 року

місто Київ

справа № 278/1330/16-ц

провадження № 61-4922ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 липня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Відділу державної реєстрації Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, про визнання незаконним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Відділу державної реєстрації Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, у якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення 32 сесії Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області 6 скликання від 26 вересня 2014 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0752 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 », яким затверджено проект із землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки площею 0,0752 га ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,0752 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Відділ державної реєстрації Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, земельну ділянку площею 0,0752 га, кадастровий номер НОМЕР_2 . за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що на початку 2000 року та протягом майже п`ятнадцяти років позивач та члени його сім`ї користувалися земельною ділянкою площею 0,15 га, яка розташована по АДРЕСА_1. 17 червня 2014 року позивач звернувся із заявою до Іванівської сільської ради про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність згаданої земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням 31 сесії Іванівської сільської ради 6-го скликання від 23 липня 2014 року було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність зазначеної земельної ділянки у зв`язку з тим, що на дану земельну ділянку вже надавався дозвіл на розробку проекту із землеустрою, а саме: ОСОБА_2 У подальшому, на підставі затвердженого рішенням 32 сесії Іванівської сільської ради 6-го скликання від 26 вересня 2014 року проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, а згодом відчужив її відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. Позивач вважає, що згадане рішення Іванівської сільської ради від 21 березня 2014 року є незаконним та прийнятим з перевищенням повноважень, наданих законом.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, через недоведеність позивачем порушення його права як власника чи користувача даної земельної ділянки.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, просить скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 липня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом спору в цій справі є визнання незаконним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі не містяться посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та з`ясовано, що зазначені обставини відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 липня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Відділу державної реєстрації Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, про визнання незаконним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик