Номер провадження: 22-ц/813/1054/19
Номер справи місцевого суду: 493/814/17
Головуючий у першій інстанції Тітова Т. П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Драганової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кресюн Василя Андрійовича на рішення Балтського районного суду Одеської області від 26 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третьої особи - Балтського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року представник ТОВ „Кей-Колект" Цимбалюк І.М. звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третьої особи - Балтського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позову, позивач зазначав, що 10 серпня 2007 року ОСОБА_2 уклав з АКІБ „УкрСиббанк" кредитний договір № 0.

В забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 10.08.2007 року між ними було укладено іпотечний договір, предметом якого виступила квартира АДРЕСА_1 .

13.02.2012 року АКІБ „УкрСиббанк" відступило ТОВ „Кей-Колект" за договором факторингу свої права вимоги за зобов`язаннями позичальника за кредитним договором.

17.03.2017 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що постановою державної виконавчої служби Балтського районного управління юстиції накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що стало підставою звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 26.09.2018 року позовну заяву ТОВ „Кей-Колект" задоволено.

Знято арешт з нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою 16903612 від 27.01.2010 року відділу державної виконавчої служби Балтського районного управління юстиції (правонаступником якого є Балтський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області), реєстраційний номер обтяження: 9457084.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кресюн Василь Андрійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 26.09.2018 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про звільнення майна з-під арешту, суд першої інстанції виходив з того, що:

-боржник не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені умовами Кредитного договору № 0 від 10.08.2007 року;

-до ТОВ «Кей-Колект» перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до Боржника за Кредитним договором № 0 від 10.08.2007 року та до Іпотекодавця за договором іпотеки від 10.08.2007 року, по якому майновим поручителем є ОСОБА_3 ;

-договір іпотеки між сторонами, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , був укладений до накладення арешту;

-існування арешту на майно, яке є предметом іпотеки, унеможливлює реалізацію позивачем свого переважного права іпотекодержателя та задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, обраний ним на власний розсуд або в судовому або позасудовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

Судом встановлено, що:

-10 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який змінив свою назву на ПАТ «УкрСиббанк», у відповідності до п. 1 п.п. 1.1. нової редакції статуту ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 19000 доларів США строком до 10.08.2022 року;

-на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк», який змінив свою назву на ПАТ «УкрСиббанк», у відповідності до п. 1 п.п. 1.1. нової редакції статуту ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, за умовами якого відповідач передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. та зареєстровано в реєстрі за № 1889;

-10 серпня 2007 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. на підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» було накладено заборону відчуження вказаної у договорі квартири АДРЕСА_1 . Заборона зареєстрована за № 65 ;

-у подальшому, за договором факторингу № 2, укладеного 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», банком було відступлено позивачу право вимоги за кредитним договором № 0, позичальником за яким є ОСОБА_2

-за договором про відступлення прав вимоги від 13.02.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за договором іпотеки, за яким майновим поручителем є ОСОБА_3 ;

-у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість;

-відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 82703379 від 17.03.2017 року вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 , яка є іпотечним майном ТОВ «Кей-Колект» накладено арешт виконавчою службою, а саме: 27.01.2010 року постановою 16903612 відділу державної виконавчої служби Балтського районного управління юстиції накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису обтяження 9457084.

З матеріалів справи також вбачається, що судом першої інстанції витребувано виконавче провадження, в межах якого 27.01.2010 року накладено арешт на іпотечне майно і який досі залишається не скасованим.

Проте ухвала суду першої інстанції про витребування виконавчого провадження для дослідження в судовому засіданні Балтським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області фактично не виконано і подано заяву про розгляд справи за наявними у цивільній справі матеріалами.

Аналогічна заява подана Балтським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області і до суду апеляційної інстанції, в якій крім того третя особа просила здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність свого представника.

В засіданні колегії суддів представники відповідача ОСОБА_3 не надали чіткої відповіді в межах якого саме виконавчого провадження та на виконання якого саме судового рішення державним виконавцем 27.01.2010 року було накладено арешт на спірну квартиру, чи було дане виконавче провадження закінчено, а судове рішення виконане чи залишається арешт на іпотечне майно актуальним для виконавчого провадження, в межах якого він був накладений.

Згідно з відомостями Державного реєстру виконавчих проваджень Міністерства юстиції України арешт на іпотечне майно від 27.01.2010 року та виконавче провадження, в межах якого накладався даний арешт, у державному реєстрі відсутні.

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту Державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Особливості звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначено також положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Стаття 44 вказаного закону визначає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна.

Положеннями частини третьої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено такі випадки можливого звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно, або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (частина четверта статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий виконавцем за рішенням суду (частина перша, п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в абзаці шостому пункту 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Суд встановивши, що позивач, набув права іпотекодержателя і що наявність арешту на іпотечне майно унеможливлює реалізацію іпотекодержателем права звернення стягнення на іпотечне майно шляхом набуття права власності, набув правильного висновку про наявність підстав для судового захисту прав іпотекодержетеля відповідно до обраного ним способу захисту і задоволення заявленого позову.

При цьому суд обґрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача щодо передчасності вимог, які були мотивовані тим, що банк не звертався з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та не надсилав іпотекодавцю повідомлення, пославшись на те, що розпочата процедура звернення стягнення на майно вказує на наявність реального, вже існуючого порушення прав і законних інтересів позивача, які підлягають судовому захисту.

Доводи апеляційної скарги про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на те, що спірна квартира є єдиним житлом іпотекодавця, де вона проживає з малолітньою дитиною, є неспроможними, оскільки предметом позову є зняття арешту, накладеного у 2010 році в межах виконавчого провадження, актуальність та наявність якого судом не встановлена, в той час як існування даного арешту перешкоджає можливості реалізації прав іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки. Тобто звернення стягнення на предмет іпотеки не є предметом заявленого позову.

При цьому апелянт не позбавлений права на захист своєї власності від незаконних дій іпотекодержателя з підстав ст. 386 ЦК України з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Проте вказані вимоги не є предметом розгляду в даній справі.

Доводи апеляційної скарги про неявку в судове засідання представника позивача, не подання позивачем доказів про направлення вимоги до відповідачів в порядку реалізації права іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок предметів іпотеки, про наявність діючого мораторію на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть бути взятими до уваги, оскільки зведені до переоцінки доказів, яким судом надано вірну оцінку та засновані на вимогах, які пред`являються до іпотекодержателя у разі реалізації ним свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки, які не були предметом заявленого позову і, як слідство, не розглядалися судом першої інстанції по суті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кресюна Василя Андрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 26 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 23.05.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова