ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1627/19 Справа № 199/5609/17 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

15 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 43 820,92 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 4 136,78 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 33 922,50 грн., заборгованість за пенею та комісією 3 198,74 грн., штрафи відповідно до пунктів 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 гривень, штраф (відсоткова складова) 2 062,90 гривень та стягнути судові витрати (а.с.5-6).

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 13.11.2007 року у сумі 41258,02 гривень, в тому числі: 4136,78 грн. - заборгованість за кредитом; 33922,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3198,74 грн. заборгованість за пенею, а також 1 600,00 гривень витрат по сплаті судового збору, а всього 42858 (сорок дві тисячі вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 02 копійки. В іншій частині позову відмовлено (а.с.39).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Скасовано заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2017 року, ухвалене по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.56).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.68-69).

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи. Зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано строк позовної давності, оскільки суд не прийняв до уваги переривання перебігу строку позовної давності, а саме здійснені відповідачем платежі на погашення боргу (а.с.132-137).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до суду з вказаним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк», на підтвердження своїх позовних вимог, надав суду заяву ОСОБА_1 , яка містить відмітки щодо бажання останнього оформити кредитну картку «Універсальная» з встановленням кредитного ліміту в розмірі 5000 грн., Умови та Правила надання банківських послуг, «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная», 30 дней льготного периода» та розрахунок заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж здійснений відповідачем для погашення заборгованості 11 вересня 2014 року на суму 200 грн., що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 наданої банком, з якої вбачається, що зарахування даних кошів в рахунок погашення заборгованості за кредитом відбулося за рахунок поповнення карти через термінал самообслуговування (а.с.140-145).

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

18 січня 2018 року від відповідача до суду першої інстанції надійшла заява про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2017 року, де відповідач просив застосувати строк позовної давності (а.с.43-44).

З матеріалів справи, зокрема, із розрахунку заборгованості, вбачається, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а з наведеної вище правової позиції ВСУ позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Так як останній платіж відповідачем зроблено 11 вересня 2014 року, з позовом ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду 15 серпня 2017 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення тілу кредиту та процентів за його користування, за кредитним договором № б/н від 13 листопада 2007 року.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За правилами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами 1, 2 ст. 1056 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За приписами ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України встановлений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав кредит № б/н від 13 листопада 2007 року та відповідачу надано кредитну картку № НОМЕР_1 . Із Анкети-заяви вбачається, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом відповідач підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування у ПриватБанку. При тому у заяві зазначено, що відповідач просить відкрити рахунки і надати послуги у вигляді кредитної карти: тип карти 414960535, валюта гривня, тип кредитного ліміту фінансовий, сума кредитного ліміту 5000 гривень; базова відсоткова ставка 36% із розрахунку 360 днів на рік; строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти; порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної карти. Вказано номер карти НОМЕР_1 . Про факт отримання позичальником кредитної картки свідчить підпис у Анкеті-заяві навпроти поля Картку та ПІН отримав (а.с.10, зворот).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», даних по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 .., протягом дії договору були надані кредитні картки: НОМЕР_1 терміном дії до 11/11, № НОМЕР_2 терміном дії до 09/15 року (а.с.138).

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2007 року відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 грн., який в подальшому неодноразово змінювався (а.с139).

Згідно з пунктом 6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується та такий самий термін.

Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору 13 листопада 2007 року, ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку. За таких обставин строк дії картки, у тому числі і строк дії кредитного договору, пролонгувався.

Отже, відповідачем було порушено вимоги Умов та правил надання банківських послуг, тобто кредитного договору та ст. 1049,1054 ЦК України, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту.

У зв`язку з порушенням зобов`язань станом на 30 червня 2017 року заборгованість відповідача становить 43 820,92 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 4 136,78 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 33 922,50 грн., заборгованість за пенею та комісією 3 198,74 грн., штрафи відповідно до пунктів 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 гривень, штраф (відсоткова складова) 2 062,90 гривень (а.с.7-10).

Визначаючи розмір боргу, колегія суддів виходить з розрахунку, який надано Банком, оскільки відповідачем цей розрахунок не спростований і свій не надано.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28 листопада 2007 року по 30 червня 2014 року становить 124,80 грн. Вимоги про стягнення зазначеної заборгованості заявлено з пропуском позовної давності, перебіг якої з урахуванням звернення позивача із позовом у серпні 2017 року, розпочався у липні 2014 року.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення тілу кредиту та процентів за його користування у період з 02 липня 2014 року по 30 червня 2017 року та про стягнення пені у період з 30 вересня 2016 року по 30 червня 2017 року за спливом позовної давності, не ґрунтуються на законі.

Враховуючи вищевикладене, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року у зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованість за кредитним договором б/н від 13 листопада 2007 року у сумі 38 934,48 грн., а саме: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 136,78 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 02 липня 2014 року по 30 червня 2017 року у розмірі 33 797,70 грн Вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 28 листопада 2007 року по 30 червня 2014 року у сумі 124,80 грн. задоволенню не підлягають за спливом позовної давності. Крім того, враховуючи, що пеня повинна стягуватися в межах одного року перед зверненням банку до суду, колегія суддів вважає за потрібне, стягнути заборгованість за пенею у період з 30 вересня 2016 року по 30 червня 2017 року в розмірі 1000 грн.

Вимоги про стягнення штрафу задоволенню не підлягають, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 3 553,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 38 934,48 грн., з яких : 4 136,78 грн. заборгованість за тілом кредиту, 33 797,70 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1000 грн. - заборгованість за пенею.

У задоволені вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 28 листопада 2007 року по 30 червня 2014 року у сумі 124,80 грн. - відмовити за пропуском позовної давності.

В частині відмови у стягненні штрафу рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 3 553,96 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: