Провадження № 2/522/5107/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Шкамерди К.С.

за участю секретаря судового засідання - Довгань Ж.А.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Шкодіної Л.В.

представника відповідача - Масіної В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про списання суми безнадійної дебіторської заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом, по якому просить суд списати з особового рахунку по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , безнадійну дебіторську заборгованість по квартплаті та платі за комунальні послуги у розмірі 1742,14 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вказана заборгованість залишилась від її матері, яка померла та позивач отримала спадщину.

04.05.15 р. ухвалою Приморського районного суду м. Одеси, судовий наказ 2-н/522/23644/14, яким наказано стягнути з її матері, ОСОБА_2 на користь ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» заборгованість за послуги водокористування за період з 01.11.10 р. по 01.11.14 р. у розмірі 1585,33 грн. скасовано. На її звернення до відповідача щодо списання безнадійної заборгованості не знаходять реакції, а на особисто їй постійно надходять дзвінки щодо сплати вказаної заборгованості.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

Під час судового засідання представник позивача зазначила, що в прохальній частині позову помилково зазначено суму, яку просить суд списати з особового рахунку по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме просила вважати вірною суму 1585,33 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначено, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту прав як списання судом боргу, який не визначено та не відображено юридичною особою як безнадійна заборгованість.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Відповідно до вимог ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішенням Одеської міської ради від 05.04.2007 р. № 1173-V «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг» ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» з 01.01.2008 р. було визначено виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення у житловому фонді комунальної власності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується наданою позивачкою копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Ільницькою Г.П., державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори. (а.с. 6)

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що після одержання у приватну власність вищевказаної квартири позивач здійснювала оплату послуг за водокористування за особовим рахунком НОМЕР_1 .

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері.

Особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника.

В зв`язку з тим, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням переоформлення відбувається лише за прізвищем ім`ям по-батькові власника або квартиронаймача. Таким чином, не має законних підстав для виключення з особового рахунку позивача НОМЕР_1 суми заборгованості попереднього власника.

При переоформленні особового рахунку квартиронаймача або власника відбувається перехід заборгованості на особовому рахунку квартири за послуги попередніх власників. Тому списати, не нараховувати або виключити заборгованість попереднього власника у відповідача немає жодних правових підстав.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року (з наступними змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_2 в ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

Крім того, суд наголошує, що зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно до норм діючого законодавства України. Виключення або стягнення такої заборгованості є правом суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності.

Чинним законодавством не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості.

Відповідно до листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 17 травня 2007 року N 12/1-64 списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV - відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

В матеріалах справи відсутні відомості, що позивач зверталась до відповідача зі зверненнями стосовно переоформлення особового рахунку на оплату послуг водокористування у зв`язку з набуттям права власності на квартиру за даною адресою та укладення договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Тобто позивач та відповідач не знаходяться в договірних відносинах, тому суд критично ставиться до посилання позивача в позовній заяві, що відповідно до умов Договору про надання послуг постачання холодної води і водовідведення, водовідведення гарячої води за № 6107/4 від 07.02.2013 року вона є споживачем послуг, оскільки докази даного факту в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, а згідно ч. 1, ч. 2 ст. 19 цього ж закону - відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушень, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, з урахуванням положень ст.ст. 15,16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позову про зобов`язання виключити заборгованість за послуги, так як це не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Зобов`язання відповідача списати з особового рахунку 192691 заборгованість, не нараховувати позивачу заборгованість за послуги за водопостачання, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за водопостачання не встановлює для позивача будь-яких обов`язків.

Суд вважає, що із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахованої плати заборгованості за спожите водопостачання. Оскарження дій відповідача щодо нарахування плати за використану, поставлену воду, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. А все, що зазначив позивач у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред`явлення до нього позову про стягнення суми заборгованості.

Позивачем в позові не зазначено, які саме його права, як споживача, порушені відповідачем.

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача були порушені права позивача, як споживача житлово-комунальних послуг.

З наведеного вище, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позву відмовити за недоведеністю вимог.

Керуючись ст. ст. 1-2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, ч. 1 ст. 223, 258-259, 263-264, 265, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про списання суми безнадійної дебіторської заборгованості - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 10 травня 2019 року.

Суддя К.С. Шкамерда