КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/12617/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1202/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Лапчевської О.Ф., Саліхова В.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Волошина В.О., по справі за позовом Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах ОСОБА_1 (ОСОБА_1) до Приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер» про стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах ОСОБА_1 (ОСОБА_1) звернулася до суду із позовом, в якому зазначила, що Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» є організацією колективного управління та управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права. На основі одержаних повноважень за договором про взаємне представництво інтересів з іноземною організацією колективного управління Autortiesibu un komunicesanas konsultaciju agentura/Latvijas Autoru apvieniba (AKKA/LAA), договору про управління майновими авторськими правами між іноземною організацією колективного управління Autortiesibu un komunicesanas konsultaciju agentura/Latvijas Autoru apvieniba та суб'єктом авторського права ОСОБА_1, має право звертатись до суду за захистом порушених майнових авторських прав.

На підставі укладених договорів із суб'єктами авторського права та на підставі ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» листом від 19 жовтня 2016 року № 04.02/3210 заборонила ПрАТ «Телеканал «Інтер» здійснювати публічне сповіщення та/або виконання творів, що належать до репертуарів іноземних авторсько-правових організацій та попередив про відповідальність передбачену діючим законодавством України.

13 січня 2017 року представником Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в період з 21 год. 00 хв. до 23 год. 20 хв. було проведено фіксацію публічного сповіщення ПрАТ «Телеканал «Інтер» належних до репертуару позивача творів, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», «ІНФОРМАЦІЯ_8», «ІНФОРМАЦІЯ_9», «ІНФОРМАЦІЯ_10», «ІНФОРМАЦІЯ_11», «ІНФОРМАЦІЯ_12», «ІНФОРМАЦІЯ_13», «ІНФОРМАЦІЯ_14», «ІНФОРМАЦІЯ_15», «ІНФОРМАЦІЯ_16», «ІНФОРМАЦІЯ_17», «ІНФОРМАЦІЯ_18», «ІНФОРМАЦІЯ_19», «ІНФОРМАЦІЯ_20», «ІНФОРМАЦІЯ_21», «ІНФОРМАЦІЯ_22», «ІНФОРМАЦІЯ_23», «ІНФОРМАЦІЯ_24», композитором яких є ОСОБА_1 (ОСОБА_1).

Посилаючись на вищевказане та норми ст.ст. 16, 426, 433, 614, 1166 ЦК України, ст.ст. 1, 15,32, 33, 45, 47-52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», представник позивача просив стягнути з ПрАТ «Телеканал «Інтер» на користь Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах ОСОБА_1 (ОСОБА_1) 998 400,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав та 14 976,00 грн. судового збору. (т.1 а.с.1-12)

Представники ПрАТ «Телеканал «Інтер» проти позовних вимог заперечували та просили відмовити в задоволенні позову. Вказували, що представник Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав», який склав акт про публічне використання музичних творів, композитором яких є позивач, не є посадовою особою Державної служби інтелектуальної власності, якій відповідно до вимог чинного законодавства України надано право проведення відповідних перевірок з наступним складанням акту перевірки, яким можуть бути встановлені порушення вимог чинного законодавства України з питань інтелектуальної власності. Наданий акт та відеозапис факту публічного сповіщення музичних творів не є доказом порушення відповідачем майнових авторських прав позивача. Єдиним допустимим доказом, що достовірно підтверджує зміст сповіщених телерадіоорганізацією передач, може бути здійснений телерадіоорганізацією запис ефіру за відповідний період, однак протягом 14 днів після 13 січня 2017 рок на адресу відповідача не надходило скарг на зміст сповіщених в цей день передач і відповідний запис ефіру збережений не був. Зазначили, що за відсутності офіційного запису ефіру Телеканалу «Інтер» за ІНФОРМАЦІЯ_27 неможливо достовірно встановити, які саме передачі фактично сповіщені в ефір у відповідний день і яким саме був зміст таких передач. (т.1 а.с.184-186, т.2 а.с.16-20)

У відповіді на заперечення представник Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» - Дубовий О.В. зазначив, що законодавчо закріплених вимог до порядку фіксації та вимог до форми і змісту акту фіксації не існує. Факт авторства позивача на зазначені твори є загальновідомим та не потребує окремого доказування і відзив відповідача не містить вказівки на незгоду із фактом публічного сповіщення спірних творів. Крім цього, відповідачем в ефірі телеканалу «Інтер» було зазначено, що транслюється «ІНФОРМАЦІЯ_25». (т.1 а.с.195-201)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року позов Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах ОСОБА_1 (ОСОБА_1) до ПрАТ «Телеканал «Інтер» про стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав залишено без задоволення. (т.2 а.с.30-35)

В апеляційній скарзі в.о. генерального директора Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» - Бугаєнко І.В. посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував обставин і доказів якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. (т.2 а.с.41-47)

Представник ПрАТ «Телеканал «Інтер» - Зайома О.А. подала до суду заперечення, в яких із посиланням на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року без змін. (т.2 а.с.64-67)

В судовому засіданні 29 січня 2019 року представник Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» - адвокат Гурєв А.А. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, представник ПрАТ «Телеканал «Інтер» - адвокат Зайома О.А. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Позивач ОСОБА_1 (ОСОБА_1), в інтересах якого Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» поданий позов, до суду не прибув, був сповіщений врученням повістки особисто і представнику, тобто належним чином про що у справі є докази. (т. 2 а.с. 60-63, 87)

В судове засідання 19 лютого 2019 року представник позивача - адвокат Гурєв А.А. не прибув, був сповіщений під особистий підпис про що у справі є докази, подав письмову заяву в якій просив відкласти розгляд справи, посилаючись на зайнятість в інших справах, проте доказів поважності причин неявки до суду не надав.(т. 2 а.с. 87-90)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. При цьому, відхиливши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції виходив з того, що справа перебуває у провадженні апеляційного суду з 08 листопада 2018 року, в судовому засіданні 29 січня 2019 року представник позивача адвокат Гурєв А.А. особисто надав пояснення, навів доводи і обґрунтування поданої скарги, що зафіксовано протоколом та звукозаписом судового засідання, про розгляд справи сторони були сповіщені належним чином та доказів поважності причин неявки до апеляційного суду 19 лютого 2019 року до клопотання не додано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 07 лютого 2002 року та 19 лютого 2002 року між Державним підприємством «Українське агентство з авторських і суміжних прав», правонаступником якого є Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав», та Авторським та Комунікаційним Консалтинговим Агентством/Латвійським Авторським Агентством (Copyright and Communication Consulting Agency/Latvian Copyright Agency) було укладено договір про взаємне представництво інтересів, відповідно до ст. 2 (1) якого зазначено, що виключне право видавати дозволи на виконання, як це передбачено статтею 1, уповноважує кожне товариство в обсязі його повноважень, які випливають з цього Договору, а також з його власного Статуту та національного законодавства країни або країн, де діє товариство: а) дозволяти або забороняти як від свого імені, так і від імені зацікавленого володаря і авторського права, публічні виконання творів з репертуару іншого товариства та давати необхідні дозволи на ці виконання; б) збирати усі гонорари за дозволи, що воно видає (як зазначено вище в п. а); отримувати всі суми, належні йому як компенсація або відшкодування збитків за неправомірне виконання творів, про які йдеться; віддавати необхідні та дійсні квитанції за вищезгадані збори; в) пред'являти або підтримувати як від свого імені, так і від імені зацікавленого володаря авторського права будь-які судові позови проти будь-яких фізичних чи юридичних осіб, адміністративних органів, що несуть відповідальність за неправомірне використання вищезазначених творів; вести справи, укладати мирові угоди, передавати спори в арбітраж, звертатися до суду, спеціального чи адміністративного трибуналу; г) здійснювати будь-які інші дії з метою забезпечення захисту прав на публічне виконання творів, передбачених цим договором. (т.1 а.с.72-89)

19 грудня 2013 року між ТОВ «Агенція з авторських прав та комунікаційних консультацій/Об'єднання авторів Латвії» (Autortiesibu un komunicesanas konsultaciju agentura/Latvijas Autoru apvieniba (AKKA/LAA)) та ОСОБА_1 (ОСОБА_1) (Автор) укладено договір про колективне управління майновими авторськими правами.

За пунктом 1 цього договору, Автор уповноважив ААПКК/ОАЛ (AKKA/LAA) реалізовувати свої виключні права на видачу дозволів (ліцензії) на свої вже існуючі, або заявлені, створені у майбутньому: музичні твори з або без тексту (враховуючи музичну драматичну роботу у окремих звукових творах), драматичну та музично драматичну роботу, літературні твори, хореографічні, пантомімічні та мімічні роботи».

Пунктом 2.2. даного договору передбачено, що Автор уповноважує ААПКК/ОАЛ (AKKA/LAA) підписувати дозволи (ліцензії) на використання робіт на території Латвійської Республіки та інших країн, якщо конкретний вид робіт у відповідній країні адмініструється колективно та ААПКК/ОАЛ (AKKA/LAA) укладено договір з колективною організацією управління щодо відповідних майнових прав.

Відповідно до п. 2.3. цього договору, ААПКК/ОАЛ (AKKA/LAA) має право на передоручення іншим колективним організаціям управління, ґрунтуючись на договорах, укладених між сторонами. (.1 а.с.118-127)

ОСОБА_1 (ОСОБА_1) є автором творів: «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», «ІНФОРМАЦІЯ_8», «ІНФОРМАЦІЯ_9», «ІНФОРМАЦІЯ_10», «ІНФОРМАЦІЯ_11», «ІНФОРМАЦІЯ_12», «ІНФОРМАЦІЯ_13», «ІНФОРМАЦІЯ_14», «ІНФОРМАЦІЯ_15», «ІНФОРМАЦІЯ_16», «ІНФОРМАЦІЯ_17», «ІНФОРМАЦІЯ_18», «ІНФОРМАЦІЯ_19», «ІНФОРМАЦІЯ_20», «ІНФОРМАЦІЯ_21», «ІНФОРМАЦІЯ_22», «ІНФОРМАЦІЯ_23», «ІНФОРМАЦІЯ_24». (т.1 а.с.130-153)

За приписами частини першої статті 52 Закону "Про авторське право і суміжні права"(в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Згідно зі статтею 45 цього Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто; через свого повіреного; через організацію колективного управління.

У пункті "г" частини першої статті 49 Закону "Про авторське право і суміжні права" (в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, викочена Законом від 15 травня 2018 року) зазначено, що організації колективного управління повинні вчиняти від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

Разом з тим така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського права (або) суміжних прав, а не своїх. Позивачем у таких випадках має бути суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, за захистом інтересів якого звернулася організація.

У випадку якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається за захистом юридичних осіб, то залежно від суб'єктного складу спір розглядається в порядку господарського судочинства. При цьому не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Оскільки за вищевказаними Договорами та у позовній заяві поданій до районного суду Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» діяла від імені та в інтересах автора музичних творів ОСОБА_1 (ОСОБА_1), що підтверджено наявними у справі доказами, колегія суддів визнала обґрунтованим висновок районного суду, що Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» має право звертатись до суду із вищезазначеними вимогами. Вказані встановлені судом обставини підтверджуються належно завіреними копіями договорів, документів які були надані до суду апеляційної інстанції та є в матеріалах справи. (т.1 а.с.72-129)

Частиною 2 ст. 54 Конституції України передбачено, що кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

За змістом статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону України "Про авторське право і суміжні права": право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Відповідно до частини 1 ст. 13 вищевказаного Закону, у разі порушення спільного авторського права кожен співавтор може доводити своє право в судовому порядку.

Використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за яке згідно з пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, була передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Згідно з роз'ясненнями пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав.

У зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону № 3792-ХІІ); шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону № 3792-ХІІ при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні (пункт 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010).

Відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» від 21 грудня 1993 року № 3759-ХІІ (із змінами), кожна телерадіоорганізація-ліцензіат зобов'язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікації).

У журналі обліку передач фіксуються: дата випуску, час початку і закінчення передачі; назва і тема передачі; прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі.

Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому.

Усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікації), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту.

У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку.

На обґрунтування доказу публічного сповіщення відповідачем музичних творів: «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», «ІНФОРМАЦІЯ_8», «ІНФОРМАЦІЯ_9», «ІНФОРМАЦІЯ_10», «ІНФОРМАЦІЯ_11», «ІНФОРМАЦІЯ_12», «ІНФОРМАЦІЯ_13», «ІНФОРМАЦІЯ_14», «ІНФОРМАЦІЯ_15», «ІНФОРМАЦІЯ_16», «ІНФОРМАЦІЯ_17», «ІНФОРМАЦІЯ_18», «ІНФОРМАЦІЯ_19», «ІНФОРМАЦІЯ_20», «ІНФОРМАЦІЯ_21», «ІНФОРМАЦІЯ_22», «ІНФОРМАЦІЯ_23», «ІНФОРМАЦІЯ_24» без дозволу (договору) з автором творів, був наданий Акт і відеозапис виконаний працівником Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» ІНФОРМАЦІЯ_27 в період з 21 год. 00 хв. до 23 год. 20 хв. Вказаний працівник мав, відповідно до наказу від 06 січня 2017 року № Ф/02/1/17, фіксувати на матеріальні носії (аудіо та/або відео) факт публічного сповіщення творів телеканалом «Інтер» (ПрАТ «Телеканал «Інтер»). (т.1 а.с.38-40)

Відповідач ПрАТ «Телеканал «Інтер» заперечував факт публічного сповіщення відповідачем музичних творів «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», «ІНФОРМАЦІЯ_8», «ІНФОРМАЦІЯ_9», «ІНФОРМАЦІЯ_10», «ІНФОРМАЦІЯ_11», «ІНФОРМАЦІЯ_12», «ІНФОРМАЦІЯ_13», «ІНФОРМАЦІЯ_14», «ІНФОРМАЦІЯ_15», «ІНФОРМАЦІЯ_16», «ІНФОРМАЦІЯ_17», «ІНФОРМАЦІЯ_18», «ІНФОРМАЦІЯ_19», «ІНФОРМАЦІЯ_20», «ІНФОРМАЦІЯ_21», «ІНФОРМАЦІЯ_22», «ІНФОРМАЦІЯ_23», «ІНФОРМАЦІЯ_24», а відтак й заперечував факт порушення відповідачем авторських прав позивача. (т.1 а.с.184-186, т.2 а.с.16-20)

На пропозицію колегії суддів апеляційного суду, представником позивача та відповідача не надано доказів (оригіналу відеозапису телепередачі, який передавався в ефірі телеканалу). Доказів звернення ОСОБА_1 (ОСОБА_1) або Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» до ПрАТ «Телеканал «Інтер» зі скаргою в порядку ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» до суду також не надано.

Надані до суду вищевказані Акт і відеозапис від 13 січня 2017 року не містять об'єктивних даних за наявності яких можливо було б зробити висновок про факт публічного сповіщення відповідачем творів в прямому ефірі телеканалу «Інтер».

Цих обставин, а саме відсутності оригіналу відеозапису телепередачі, відсутність факту звернення представників позивача до відповідача з будь-якими скаргами щодо протиправного публічного сповіщення відповідачем музичних творів: «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», «ІНФОРМАЦІЯ_8», «ІНФОРМАЦІЯ_9», «ІНФОРМАЦІЯ_10», «ІНФОРМАЦІЯ_11», «ІНФОРМАЦІЯ_12», «ІНФОРМАЦІЯ_13», «ІНФОРМАЦІЯ_14», «ІНФОРМАЦІЯ_15», «ІНФОРМАЦІЯ_16», «ІНФОРМАЦІЯ_17», «ІНФОРМАЦІЯ_18», «ІНФОРМАЦІЯ_19», «ІНФОРМАЦІЯ_20», «ІНФОРМАЦІЯ_21», «ІНФОРМАЦІЯ_22», «ІНФОРМАЦІЯ_23», «ІНФОРМАЦІЯ_24» з автором творів, представник апелянта не заперечував і в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання.

Поряд з цим, склавши Акт від 13 січня 2017 року, представник Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» мав об'єктивну можливість звернутись до відповідача із скаргою протягом 14 днів в порядку ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» від 21 грудня 1993 року № 3759-ХІІ (із змінами).

Доводи представника апелянта про відсутність такої необхідності із посиланням на диспозитивність цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), колегія суддів визнала неспроможними і відхилила, оскільки саме позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Посилання позивача на те, що в газеті «УРЯДОВИЙ КУР'ЄР» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_28 була опублікована програма телепередач із зазначенням на ІНФОРМАЦІЯ_27 21.00 Концерт «ІНФОРМАЦІЯ_25», в цій же програмі наступна телепередача зазначена 23.40, колегія суддів відхилила, оскільки зазначена публікація не містить інформації про відтворення творів та (або) їх кількість заявлених представником позивача.(т.1 а.с. 241-250)

Інших доказів, які б свідчили про порушення авторських прав публічним сповіщенням відповідачем вищевказаних Творів до суду не дано і матеріали справи таких не містять.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин рішення районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог, колегія суддів визнала законним і обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 19 лютого 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

О.Ф.Лапчевська

В.В.Саліхов