Номер провадження: 22-ц/813/4531/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Драгомерецького М.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, стягнення витрат на правову допомогу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 24 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь незаконно привласнені ним кошти у розмірі 99,50 грн., 10000 грн. моральної (немайнової) шкоди, 5000 грн. за послуги юриста та 21880 грн. за послуги юриста.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона є споживачем фінансових банківських послуг, які надає ПАТ КБ «ПриватБанк». У вказаному банку в червні 2017 р. вона отримала розрахункову картку № НОМЕР_1 , перевіряючи баланс по даній картці через електронну платіжну систему «Приват-24», вона побачила, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує на заборгованість, яка начебто виникла у неї по іншій картці «Універсальна» у сумі 14367 грн. При цьому, ПАТ КБ «ПриватБанк» у 2014 році звертався до Приморського районного суду м.Одеси з приводу стягнення з неї заборгованості, яка виникла за використання кредиту у розмірі 1500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_2 8640 зі сплатою відсотків за користування кредитом. Сума позову складала 10916,58 грн. Однак, апеляційним судом Одеської області від 12.08.2015 року скасоване рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї про стягнення заборгованості відмовлено. Дана картка Універсальна, що підтверджено судом апеляційної інстанції, завершила свою дію у квітні 2010 року.

Проте, незважаючи на вказане рішення, відповідач продовжує нараховувати відсотки, штрафи тощо на не існуючу суму боргу. Позивач вказувала, що її усні звернення з проханням виконувати рішення суду до співробітників банку у м.Одесі, телефонні звернення до головного офісу банку у м.Дніпрі не призвели до результату. Сума боргу, яку продовжує нараховувати відповідач на вказаній картці станом на 07.08.2017 р., становить 14367 грн. При цьому, по відкритій нею у ПАТ КБ «Приватбанк» платіжній картці № НОМЕР_1 баланс складав 99,50 грн. станом на 26.07.2017 р., а вже 29 липня 2017 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» вислав позивачеві смс-повідомлення, що з даної картки списано 99,50 грн. в рахунок погашення заборгованості перед банком.

Крім того, позивач зазначала, що вона оплатила 5000 грн. та 21880 грн. за послуги юриста, які вона просила стягнути з відповідача.

Посилаючись на те, що відповідач, не маючи для того законних підстав, привласнив приналежні їй фінансові кошти, чим підірвав її віру до банківської системи взагалі, просила задовольнити позов.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 24.01.2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення незаконно привласнених коштів в сумі 99,50 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. та 21880 грн.

Вважаючи рішення суду постановленим з порушенням норм матеріального права, неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи, позивач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду і прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем фінансових банківських послуг, які надає ПАТ КБ «Приватбанк». У вказаному банку в червні 2017 р. вона отримала розрахункову картку № НОМЕР_1 , перевіряючи баланс по даній картці через електронну платіжну систему «Приват-24», позивач побачила, що ПАТ КБ «Приватбанк»вказує на заборгованість, яка начебто виникла у ОСОБА_1 по іншій картці.

20.07.2017 року позивач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк»з листом, в якому зазначила про відсутність заборгованості перед банком.

З наданих суду доказів, а саме з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» про операції по картці НОМЕР_1 відкритій позивачем у ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_3 в сумі 99,50 грн., що позивач вважає незаконним.

Згідно з ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п.2 ст.1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Положеннями ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Пункт 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України N22 від 21.01.2004р., визначає договірне списання як списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Відповідно до п. 6.1.-6.6. вказаної Інструкції банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, необхідну банку для списання коштів з рахунку платника. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером.

Приписами ст.11 ЦК України зазначено, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 26 ЦК України передбачає, що фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Підставою для списання грошових коштів з карткового рахунку позивача є отримана згода на списання грошових коштів, оскільки між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг від 22.11.2007 р.

У відповідності до умов договору, останній складається із Заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, які разом є договором приєднання згідно зі ст.643 ЦК України.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, умовами договору передбачено договірне списання коштів з рахунку, відкритого на підставі цього Договору.

Згідно з п.4.6. Кредитного договору клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, ... в межах сум належних сплаті Банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з Картрахунку у випадку настання строків платежів за іншими договорами Клієнта...(договірне списання).

Таким чином, сторони, користуючись своїм правом на свободу договору (ст.627 ЦК), самостійно на власний розсуд визначились з усіма істотними умовами договору.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначенні на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано зазначив, що згідно з умовами п.4.6. Умов, керуючись п.2 ст.1071 ЦК України, ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», гл.6 інструкції Національного банку України про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті Відповідачем правомірно списано з рахунку Позивача грошові кошти без отримання його розпорядження або зголи.

Також встановлено і це зазначено відповідачем, що Рішенням апеляційного суду банку було відмовлено в задоволені позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості за спливом строку позовної давності. Дані про припинення зобов'язань по вказаному кредитному договору, що він розірваний або визнаний судом недійсним матеріали справи не містять.

Будь-які інші договори, крім кредитного, сторони не укладали.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 в частині стягнення незаконно привласнених коштів у сумі 99,50 грн., позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного Кодексу України і абзацу 2 пункту 3 цієї Постанови, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, ним підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (ППВСУ).

Відповідно до п.9 ППВСУ і ст.23 ЦК України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Викладене вище також підтверджується Листом Міністерства юстиції від 13.05.2004 № 35-13/797 «Методичні рекомендації «Відшкодування моральної шкоди».

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Також у позовній заяві повинні бути зазначені зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Однак, в даному випадку позивач у позовній заяві чітко не обґрунтувала свої позовні вимоги стосовно моральної шкоди, не зазначила та не надала суду докази та розрахунок даної шкоди, отже позивачем не було дотримано зазначених вимог закону.

Оскільки позивач не надав доказів, якими підтверджував би свої позовні вимоги щодо спричинення йому моральної шкоди (відповідно до п.17 вищезазначеної Постанови з метою забезпечення своєчасного і правильного вирішення справи, суддя повинен витребувати від позивача подання доказів про порушення його законних прав і заподіяну моральну шкоду) та не надав чіткого розрахунку розміру моральної шкоди, тому його позовні вимоги суперечать нормам матеріального та процесуального права.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» діяв в межах закону і не порушив прав, свобод і законних інтересів позивача, а також оскільки між сторонами склалися договірні відносини, які регулюються зобов`язальним правом, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, а також відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 в цій частині.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення норм матеріального права, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження й оцінки доказів як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 24 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13 травня 2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: М.М. Драгомерецький

А.П. Заїкін