"26" квітня 2019 р.
Справа 642/1575/19
Провадження № 2/642/916/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26 квітня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Вікторова В.В.

за участю секретаря судового засідання Лозоватої А.В.

розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг недійсним, визнання права на спільну сумісну власність, припинення дії, які порушують право, усунення перешкод, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг недійсним, визнання права на спільну сумісну власність, припинення дії, які порушують право, усунення перешкод, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування майнової шкоди (а.с. 1-19).

У позові позивач просив:

1. Договір про надання житлово-комунальних послуг у м. Харків, опублікований у газеті «Слобода» № 95, яка вийшла з друку у м. Харків від 28 листопада 2006 р. - визнати недійсним.

2. Визнати право на спільну сумісну власність багатоквартирного будинку за адресою м. Харків, вул. Червоноармійська (ОСОБА_2), буд. 8/10, «З».

3. Припинити дії, які порушують право.

Усунути перешкоди щодо повноважень безпечного володіння своїм особистим майном та безпечне користування та розпорядження належним йому майном спільної сумісної власності будинку за адресою м. Харків, вул. Червоноармійська (ОСОБА_2), буд. 8/10, «З».

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», з метою забезпечення безпеки користування особистим майном (квартирою) і майном спільної сумісної власності будинку, заборонити відповідачу користуватись входом до будинку та клітковими сходами з метою приймання громадян, які не проживають у будинку за адресою м. Харків, вул. Червоноармійська (ОСОБА_2), буд. 8/10, «З» (далі - будинок).

Передати усю технічну документацію на будинок і прибудинкову територію визначену Наказом № 176 від 17.07.2018 р. Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, а у разі відсутності такої, виготовити її за свій рахунок.

Передати ключі від допоміжних приміщень будинку, споруд і сараїв, розташованих на прибудинковій території.

4. Відшкодувати йому майнову шкоду у відповідності до ціни позову та в натурі відповідно до ст. 1192 ЦК України.

5. Судовий збір при розподілі судових витрат покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 15 березня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін (а.с. 119-120).

Разом з позовом ОСОБА_1 надав клопотання про розгляд у порядку загального позовного провадження, про витребування та огляд доказів, постановлення окремої ухвали, зазначивши, що справа складна і потребує ретельного дослідження. Стосовно витребування та огляду доказів позивач зазначив, що 26 грудня 2018 року він звернувся до КП «Жилкомсервіс» з метою отримання відповідної інформації, однак отримав лише проміжну відповідь та на час звернення до суду ніякої інформації стосовно викладених у заяві вимог, він не отримав. Зазначив також, що відповідач не визнає невиконання своїх обов'язків стосовно п. 1 предмету Договору, а навпаки повністю заперечує про таке, не визнає права позивача та вчиняє дії, які порушують право, у зв'язку з чим просив оглянути речові докази за їх місцезнаходженням. Крім того, позивач просив суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Ухвалою суду від15 березня 2019 року у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про розгляд у порядку загального позовного провадження, про витребування та огляд доказів, постановлення окремої ухвали відмовлено (а.с. 121-124)

11 квітня 2019 року представник відповідача комунального підприємства «Жилкомсервіс» надав письмовий відзив по справі разом з додатками до Ленінського районного суду м. Харкова, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 132-154).

22 квітня 2019 року позивач надав відповідь на відзив відповідача (а.с. 155-161).

Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Позивачу ОСОБА_1 та членам його сім'ї ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 «З» у м. Харкові, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 січня 2002 року керівником органу приватизації Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці ОСОБА_6 (а.с. 69).

Право власності за вищевказаним свідоцтвом зареєстроване у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» та записано у реєстрову книгу за № В-57782 від 15.01.2002 року.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV (втратив чинність в крім окремих положень) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово- комунального господарства.

Пунктом 1 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок кореспондується з обов'язком виконавця, визначеному пунктом 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Стаття 58 Конституції України встановлюємо закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до офіційного тлумачення ст. 58 Конституції України, яке міститься у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99(справа про зворотну дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) - дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Стаття 5 ЦК України також дублює положення ст. 58 Конституції України зазначаючи, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова», КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою, групою будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто, згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - Управителем.

22.02.2007 року Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.02.2007 року № 188 «Про внесення змін до Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 «Про визначення виконавців житлово - комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова», у господарське відання КП «Жилкомсервіс» було передано житловий фонд комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто фактично, КП «Жилкомсервіс» набуло статусу не тільки управителя, а й балансоутримувача житлового фонду.

22.02.2007 між Управлінням комунального майна і приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та КП «Жилкомсервіс» було укладено Договір № 1288/125 про передачу в господарське відання майна комунальної власності територіальної громади м. Харкова, відповідно до якого було передано КП «Жилкомсервіс» майно, визначене у додатках до Договору. Прийом та передача майна оформлюється двосторонніми актами прийому-передачі».

Стаття 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" (далі Постанова № 529).

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року, Постанови № 529, умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Отже, укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19,20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" № 529 від 20 травня 2009 року затверджено типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені відносини сторін є зобов'язальними і за змістом ст. 509 ЦК України саме виконавець має право вимагати виконання договору в частині оплати за надані послуги, в тому числі шляхом пред'явлення позову про стягнення заборгованості.

Як вбачається зі Статуту КП «Жилкомсервіс», його засновано відповідно до Господарського кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та інших нормативно-правових актів України згідно з рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 26.07.2006 № 69/06 «Про створення комунального підприємства «Жилкомсервіс».

Засновником Підприємства є Харківська міська рада, власником майна Підприємства є територіальна громада міста Харкова в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Предметом діяльності Підприємства є виконання функцій Управителя та Виконавця житлово-комунальних послуг.

Так, КП «Жилкомсервіс» є особливим учасником відносин у сфері житлово- комунальних послуг, оскільки він є балансоутримувачем та управителем, який залежно від цивільно-правових угод може бути споживачем, виконавцем або виробником житлово- комунальних послуг.

Отже, однією із сторін договору про надання житлово-комунальних послуг є КП «Жилкомсервіс», а іншою позивач по справі, оскільки він є власником квартири за адресою: вул. Червоноармійська (ОСОБА_2), буд. 8/10 «З» кв. 25 м.Харків.

Враховуючи той факт, що позивачем по справі здійснювалася оплата наданих послуг, то він надав згоду на отримання послуг з утримання будинків та споруд і як власник зобовязаний утримувати своє майно.

Споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо фактично користуються ними. В свою чергу, виходячи з норм чинного законодавства, КП «Жилкомсервіс» вправі вимагати сплати заборгованості за надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до ч. 2 п.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) належить до житлово-комунальних послуг.

Отже, КП «Жилкомсервіс» є балансоутримувачем та управителем будинку № 8/10 «З» по вул. Євгена Котлярова у м. Харкові, який залежно від цивільно-правових угод може бути споживачем, виконавцем або виробником житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем, або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншим виконавцем.

21.11.2006 року у спецвипуску газети «Слобода» було опубліковано договір про надання житлово-комунальних послуг, згідно якого передбачені предмет договору, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, оплата спожитих послуг, форс мажорні обставини.

У зв'язку зі специфікою сфери житлових відносин і великої кількості власників та наймачів жилих приміщень, договори про надання житлово-комунальних послуг між комунальним підприємством «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, і споживачами були укладені шляхом опублікування публічного договору в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 (із змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках), відповідно до норм цивільного законодавства. Договір був укладений на основі типового договору, який поширюється на всіх споживачів житлово-комунальних послуг і відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки в даному договорі встановлені предмет договору, порядок оплати наданих послуг, права, обов'язки, відповідальність сторін тощо. Умови публічного договору однакові для всіх споживачів, за винятком пільговиків, що є реалізацією конституційних прав громадян України, передбачених ст. 21 Конституції України, відповідно до якої всі громадяни мають рівні права.

Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, споживачі зобов'язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Позивач протягом місяця з дня опублікування договору, не звертався, до КП «Жилкомсервіс» з відмовою укласти вказаний договір.

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встанвленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, утримання майна, яке знаходиться у власності є не правом, а обов'язком власника.

Відповідно вимог ч. 2 ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово- комунальних послуг від споживачів.

Відповідно до п. 2 статті 10 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями встановлено, що власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

При цьому ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» надає визначення допоміжних та нежитлових приміщень, розділяючи ці поняття.

Так, допоміжні приміщення багатоквартирного будинку це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Тоді як нежитлове приміщення це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним обєктом нерухомого майна. Тобто для розмежування понять «допоміжні приміщення багатоквартирного будинку» та «нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку» законодавцем визначено критерій не місцезнаходження приміщення, а технічні характеристики такого приміщення та його значення для експлуатації всього будинку.

Крім того, відповідно до п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2011 від 09.11.2011 року у справі щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. З наведеного вбачається, що Законом встановлено визначальний критерій для віднесення приміщень до допоміжних, а саме функціональне призначення цих приміщень для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно з п. 1.1 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України № 4- рп/2004 від 02.03.2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Згідно з ч. 1 , 2 статтею 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 10.06.2018 № 2866-ІІІ спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим спільної сумісної власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження. Правовим регулюванням відносин спільної сумісної власності в Україні визначаються особливості здійснення прав власників виходячи з її правового режиму. Реалізація відповідного права відбувається шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України 1-22/2011 від 09.11.2011 відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Отже, право власності на квартиру породжує й право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, технічне обладнання тощо, які призначені для обслуговування житлового комплексу і забезпечують його використання. В процесі приватизації державного житлового фонду одночасно відчужуються на користь громадян не тільки квартири, але й допоміжні приміщення. Тому момент виникнення права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення.

Згідно з ч. 6 ст. 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» у разі зміни форми управління багатоквартирним будинком особа, яка здійснювала управління, повинна передати наявну в неї технічну та іншу передбачену законодавством документацію на будинок особі, визначеній співвласниками такого будинку. У разі зміни управителя попередній управитель повинен передати наявну в нього технічну та іншу передбачену законодавством документацію на будинок новому управителю.

Отже, технічна документація на будинок і прибудинкову територію, ключі від допоміжних приміщень будинку, споруд і сараїв, які розташовані на прибудинкових територіях передається у разі зміни форми управління.

Стосовно вимог про відшкодування майнової шкоди суд зазначає наступне.

Частинами 1-3 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода- наслідком.

Позивач вказує, що матеріальна шкода, яка була завдана йому діями та бездіяльністю відповідача КП «Жилкомсервіс», полягає в тому, що йому були нанесені реальні збитки, які обчислюються сумою грошових коштів сплачених ним відповідачу на виконання послуги відповідно п. 1 предмету Договору та грошовими коштами, якими обчислюється вартість пошкодженого майна необхідного для його поновлення. Тобто, це фактичні витрати, які він сплатив на утримання майна у належному технічному стані відповідно до квитанцій про оплату послуги, та витрати, які йому необхідно зробити для відновлення свого порушеного права, а саме вартість ремонту речей, який він ще має зробити.

Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12, 13, 81, 83, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 42, 58 Конституції України, ст.ст. 3, 5, 6, 16, 22, 203, 322, 509, 526, 626, 627, 630, 633, 642, 901, 903, 1166 ЦК України, ст. 1, 4, 7, 13, 19, 20, 25, 26, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг недійсним, визнання права на спільну сумісну власність, припинення дії, які порушують право, усунення перешкод, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування майнової шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено 26 квітня 2019 року.

Суддя В.В. Вікторов