АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/742/19Головуючий у 1-й інстанції Марцішевська О.М. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
Категорія: 308030000
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.

судді Пономаренко В.В., Сіренко Ю.В.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач (скаржник) - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи - Черкаська міська рада, орган опіки і піклування Черкаської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 (законного представника позивача) адвоката Хорошуна Сергія Анатолійовича на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 14.03.2019 (ухвалене о 15 год. 29 хв. у залі судових засідань Соснівського районного суду, повний текст складено 20.03.2019, суддя в суді першої інстанції Марцішевська О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Черкаська міська рада, орган опіки і піклування Черкаської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, :

в с т а н о в и в :

представник ОСОБА_1 , законним представником якого є ОСОБА_4 , адвокат Хорошун С.А. звернувся 17.04.2018 до суду з вищевказаним позовом, яким, після уточнення вимог 08.11.2018 просив визнати ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав відсутності у спірному житловому приміщенні без поважних причини у період з вересня 2017 року по жовтень 2018 року.

Також зазначено, що відповідач ОСОБА_2 є колишньою дружиною сина ОСОБА_4 ОСОБА_1 Шлюб між ними розірвано судом 05.03.2010. Від шлюбу у них народився ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_5 . В період перебування ОСОБА_1 з відповідачем у шлюбі 18.12.2005 з ним стався тяжкий геморагічний інсульт. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2008 ОСОБА_1 визнано недієздатним, а рішенням від 19.03.2008 ОСОБА_4 (матір) призначено його опікуном.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 14.03.2019 позов задоволено частково та визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , а в задоволенні вимог щодо неповнолітнього ОСОБА_3 - відмовлено. Суд керувався тим, що ОСОБА_2 не проживала у спірному житлі понад шість місяців без поважних причин, а ОСОБА_3 мав поважні причини для відсутності в спірному житлі, адже його батьки розлучилися та проживають окремо, а він, як неповнолітній, не може самостійно обирати собі місце проживання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо ОСОБА_3 , представником позивача подано 17.04.2019 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, він просить рішення суду змінити повністю задовольнивши позовні вимоги у справі. Скаржник зазначає, що суд невірно дійшов висновку про поважність причин відсутності сина позивача у спірному житлі та про порушення його житлових прав у разі задоволення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи зміст апеляційної скарги, предметом апеляційного перегляду в цій справі є лише висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що визначає, в тому числі, межі встановлення в апеляційному суді фактичних обставин справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.03.2010 розірвано відділом ДРАЦС по Соснівському району м. Черкаси Черкаського МУЮ, актовий запис №167. Під час шлюбу в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За заявою для реєстрації за місцем проживання від 22.12.2005 ОСОБА_6 зареєстровано за адресою квартира АДРЕСА_1 , наймачем якої є ОСОБА_1 (його батько). В період перебування ОСОБА_1 з ОСОБА_2 у шлюбі 18.12.2005 з ним стався тяжкий геморагічний інсульт, внаслідок якого ОСОБА_1 рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2008 (справа №2о-5/08) визнаний недієздатним та над ним встановлена опіка. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.03.2008 (справа №2о-98/08) опікуном ОСОБА_1 призначено його матів ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду від 07.04.2010 визнано недійсною заяву ОСОБА_1 від 22.02.2006 про дачу згоди на реєстрацію ОСОБА_2 у спірній квартирі, визнано недійсною довіреність від 22.02.2006 ОСОБА_1 на представництво його інтересів ОСОБА_2 для проведення приватизації спірної квартири, визнано недійсним рішення органу приватизації в частині надання дозволу на приватизацію спірної квартири, визнано недійсним свідоцтво про право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 02.03.2006, скасовано реєстрацію ОСОБА_2 у спірній квартирі.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.11.2012 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 , яка діє від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , яка діє від імені та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , реєстраційного відділення Соснівського РВ УМВС України у Черкаській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Зустрічний позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_1 про вселення задоволений. Вселено малолітнього ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 .

Правовідносини, які виникли між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання. Позивач (скаржник) порушує питання про визнання сина недієздатного квартиронаймача ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (відповідною квартирою) з підстав відсутності в ньому без поважних причин понад шість місяців.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, що також закріплено ч.4 ст.9 ЖК УРСР.

Згідно ст.65 ЖК УРСР наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Статтями 71 , 72 ЖК УРСР передбачено, що наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

Як роз`яснено в п.п.10, 11 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановленні ст.71 ЖК УРСР.

Позивач у цій справі стверджує про те, що неповнолітній ОСОБА_3 у спірній квартирі наймача не проживає понад шість місяців без поважних причин, що в силу вищенаведених вимог ст.71 ЖК УРСР є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Як вірно вказав суд першої інстанції, згідно ч.ч.3, 4, 6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Стаття 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Неповнолітній ОСОБА_3 фактично не проживав у спірній квартирі у період часу з вересня 2017 року по жовтень 2018 року, оскільки його батьки через припинення шлюбних стосунків стали проживати окремо. По теперішній час неповнолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_2 . Крім того, на момент вирішення спору судом, неповнолітній ОСОБА_3 самостійно не міг обирати собі місце проживання, що, в сукупності, свідчить про те, що наявні поважні причини його відсутності у спірній квартирі, що за положеннями ст.71 ЖК УРСР перешкоджає визнанню його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Скаржник доводів, які б спростовували правильність таких висновків суду, не наводить.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 14.03.2019 у оскаржуваній позивачем частині у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. В решті вимог рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося, відповідно, судом апеляційної інтонації не переглядалося.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід віднести на рахунок держави, оскільки скаржника звільнено від сплати судового збору згідно положень п.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» як інваліда І групи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 14.03.2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Черкаська міська рада, орган опіки і піклування Черкаської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в оскаржуваній частині- залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 29.05.2019.

Суддя-доповідач

Судді