РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Білоусової О.М.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018р. представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 15.09.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредит встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до п.5.5 Правил банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 30.11.2018 року має заборгованість в загальній сумі 448322,87 грн., яка складається з наступного: 9258,06 грн. заборгованість за кредитом; 433490,96 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5573,85 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Позивач посилається на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми боргу, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 115 920,02 грн., з яких: 9258,06 грн. заборгованість за кредитом; 106661,96 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15.09.2008 по 28.04.2017, а також просив стягнути судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_2 (за довіреністю) у судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, в якому у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 25).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, надав заяву про застосування строку позовної давності, в якій посилається на те, що останній платіж відповідачем було зроблено 11.07.2014 року, а позов, датований 11 грудня 2018 року, подано до суду 26.12.2018 року, тобто з пропуском позовної давності (а.с. 38).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

15.09.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредит встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до п.5.5 Правил банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

За ч. 3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 УК України, статтями 1049, 1050 якого передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Банк має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Частиною 1 статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що з наданого банком розрахунку вбачається, що останній платіж на виконання умов кредитного договору був здійснений відповідачем 11.07.2014 року в розмірі 1,74 грн. погашення за наданим кредитом (а.с.8).

Позивачем не наведено суду підстав для поновлення йому строку для звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості і не доведено належними доказами факт вчинення відповідачем будь-яких дій, які згідно ст.264 ЦК України є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Враховуючи ту обставину, що відповідач останній раз оплачувала кредит 11.07.2014 року, а позивач звернувся до суду із вимогами про повернення кредитної заборгованості лише 26.12.2018 року, тобто, в строки понад три роки після здійснення останньої проплати, то суд, із урахуванням вищенаведеного, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача про стягнення судового збору збору також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81, 263, 263-265, 274-279 ЦПКУкраїни, на підставі ст.ст.256-259, 261, 267, 526, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складнено 18.02.2019 р.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_4