Справа 635/3908/19
Провадження 2/635/2275/2019
24 вересня 2019 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді Бобко Т.В.,
секретар судового засідання - Ус Ю.В.,
учасники справи:
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила визнати останнього таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеному будинку зареєстровані: вона, її діти - неповнолітня ОСОБА_3 , неповнолітній ОСОБА_4 , а також її колишній чоловік ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі. Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 з 20 липня 2017 року не проживає у вищевказаному будинку, його особистих речей у будинку немає, місце його фактичного проживання позивачу невідоме. Протягом всього часу непроживання відповідача, останній участі в утриманні будинку не приймає, комунальні платежі не сплачує. Позивач виховує двох неповнолітніх дітей, один з яких є дитиною-інвалідом, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує її права як власника житлового будинку, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. З метою захисту свого права власності на житловий будинок позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 червня 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, клопотання позивача про виклик у судове засідання та допит у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України шляхом виклику через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надійшло.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, вислухавши пояснення позивача та свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності в цілому ОСОБА_1 (в Ѕ частині - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 липня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Кормілець Ю.М. за реєстровим №3-1282, в Ѕ частині - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 березня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Ольховською Л.М. за реєстровим №1-447), що також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Як вбачається зі змісту довідки Виконавчого комітету Будянської селищної ради Харківського району Харківської області №693 від 16 травня 2019 року, у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 , син - ОСОБА_4 та колишній чоловік - ОСОБА_2 .
На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2017 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.
Згідно акту, складеного 16 травня 2019 року депутатом Будянської селищної ради Харківського району Харківської області за участю свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , у житловому будинку АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 не проживає з 20 липня 2017 року.
Крім того, факт непроживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 підвередили допитані у судовому засіданні свідки. Так свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою та подругою позивача, пояснила, що приблизно два роки тому, після розлучення з позивачем, ОСОБА_2 покинув зазначене житлове приміщення і до теперішнього часу вона його не бачила, особистих речей останнього в будинку немає, про що вона знає, оскільки кожен день буває у позивача в гостях, місцезнаходження відповідача свідку також невідоме. Свідок ОСОБА_6 , яка також є сусідкою позивача та знаходиться з нею в дружніх стосунках, у судовому засіданні пояснила, що відповідач більше двох років не проживає у житловому будинку, його речей у будинку немає, жодних перешкод у користуванні житловим приміщенням останньому позивач не чинить.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.
Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.
Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є колишнім чоловіком позивача ОСОБА_1 , тобто є членом сім`ї позивача.
Згідно ст. 405 ЦК України, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 тривалий час, а саме з 20 липня 2017 року, його особистих речей в будинку немає, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачеми свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано.
Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні.
За положеннями ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Суддя Т.В. Бобко