Справа № 589/922/19
Провадження № 2/589/1133/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого судді - Євдокімової О.П.

за участю секретаря судового засідання - Юрочко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду Шосткинського міськрайонного суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення

ВСТАНОВИВ:

До Шосткнського міськрайонного суду звернувся позивач з зазначеним позовом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що в його отриманій в спадщину квартирі періодично проживає його невістка з дітьми, та тримає там свої речі. В результаті цього він не має можливості користуватися своїм майном, тому просить усунути перешкоди в здійсненні права власності на належну йому квартиру шляхом виселення з неї відповідачів.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та додатково пояснив, що стосунки з невісткою та онуками він не підтримує, проживають вони в різних квартирах, спільне господарство не ведуть. Вселялася невістка до квартири зі згоди його покійної матері від якої він і отримав в спадщину спірну квартиру. В даному випадку невістка постійно проживає за іншою адресою в квартирі, яка зареєстрована на ім`я її матері, але періодично приходить до його квартири, тимчасово там мешкає, тримає там свої речі та речі дітей, які не забирає та не має наміру знятися з реєстрації в зазначеному житлі.

Крім цього комунальні послуги вона в зазначеному житлі не сплачує і це є додатковим матеріальним тягарем для нього особисто, так як він є пенсіонером, утримує квартиру в якій проживає і вимушений сплачувати в повному обсязі і комунальні послуги за квартиру якою не може розпорядитися через порушення його прав відповідачкою. Субсидію він не отримує в зв`язку з реєстрацією в його квартирі відповідачки. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача позов підтримав мотивуючи його тими ж підставами.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали заперечення проти позову та просили позов розглядати без їх участі.

Представник третьої особи у судовому засіданні у прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Ними встановлено, що діти постійно проживають за адресою АДРЕСА_1 . Дослідженими умовами проживання встановлено що умови проживання дітей за адресою АДРЕСА_1 кращі ніж у спірній квартирі, тому проти задоволення позову не заперечують.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши матеріали цивільної справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 вересня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. (ст. ст. 316- 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз змісту вищезгаданих норм права свідчить про те, що право осіб користуватися житлом існує лише за наявності на це волі власника.

Так судом встановлено , що спірна квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про спадщину належить позивачу. (а.с.5 )

Право власності позивача на вказану квартиру також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 6).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 26.02.2019 року до складу зареєстрованих входять відповідачі- невістка та онуки, всього три особи. (а.с. 10).

Також судом встановлено, що 28.09.2013р. відповідачка вселилась в квартиру зі згоди колишнього власника квартири ОСОБА_5 , яка померла а право власності в порядку спадкування 30.07.2016р. отримав її син - ОСОБА_1

Теперішній власник квартири за зазначеною адресою не зареєстрований та не проживає з відповідачами за однією адресою, однією сім`єю. Знаходиться з відповідачами в неприязних стосунках.

Суд не може погодитися з думкою відповідача, що в зазначеній квартирі мешкають члені сім`ї позивача, так за зазначеною адресою зареєстрована лише вона з онуками, а до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14 і застосовано у постанові Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі № 645/8985/15-ц.

Наведене дозволяє суду дійти висновку, що право відповідачів на користування спірним житловим приміщенням є похідним від права власності колишнього власника цього приміщення, яка надавала свою згоду на проживання ОСОБА_6 , і це право користування було втрачене відповідачами, у зв`язку зі смертю матері відповідача і переходом права власності до нового власника - позивача ОСОБА_1

У цьому контексті слід зазначити, що суд критично оцінює доводи відповідача, про законність користування спірним житлом на засадах сервітутного права, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з частиною першою статті 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член сім`ї.

Із змісту частини першої статті 405 ЦК України вбачається, що необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім`ї з власником обтяженого сервітутом житла та ведення спільного господарства. Лише ці дві умови у сукупності дають право обмеженого користування житлом членам сім`ї власника.

Згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК Української РСР.

Проте, як було встановлено вище, відповідно до статей 64, 157 ЖК Української РСР відповідач та його дитина не є членами сім`ї позивача, а тому відповідні обмежувальні норми ст. 157 ЦК України на дані правовідносини не розповсюджуються.

Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

В силу цих законодавчих приписів, після смерті спадкодавця (попереднього власника житла) - матері відповідача припинилося і сервітутне право останнього, як члена сім`ї власника житла, на користування ним, оскільки саме належність до сім`ї власника житла і була підставою цього сервітутного права.

Таким чином судом встановлено, що відповідачі не є ні членами сім`ї позивача, ні співвласниками квартири. Між сторонами відсутні угоди про найм чи безоплатне користування жилим приміщенням.

З огляду на це, безпідставними є доводи відповідача про те, що вони мають право користуватися майном позивача на підставі сервітуту, оскільки право члена сім`ї на користування житлом є похідним від права власності особи, членом сім`ї якої вона є. Позивач та відповідачі не є членами однієї сім`ї.

В свою чергу відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували його право власності чи право користування спірною квартирою.

Домовленості про проживання в спірній квартирі відповідач з позивачем не мають.

Крім цього з актів обстеження, з пояснень відповідачки вбачається, що останні в спірній квартирі постійно не мешкають , але і не забирають звідти речі, періодично та нетривалий час проживають в спірній квартирі, тим самим перешкоджають власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім цього умови проживання дітей за місцем постійного мешкання відповідачів - кращі ніж в спірній квартири про що зазначено як в акті обстеження органом опіки та піклування так я самою відповідачкою, яка надала медичні довідки щодо хвороби дітей чим обґрунтовувала неможливість їх постійно проживати в спірній квартирі.

Таким чином, враховуючи, що проживання відповідачів у спірній квартирі чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а спільне проживання сторін у квартирі є неможливим, оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивача (власника), знаходяться у неприязних з ним стосунках, суд дійшов висновку, що позов доведено і позовні вимоги підлягають задоволенню.

В свою чергу відновлення порушеного права позивача жодним чином не порушує права відповідачів на житло так як відповідачі мають інше житло, в якому проживають переважний проміжок часу.

У вказаному житлі створені всі необхідні умови для проживання та виховання неповнолітніх дітей

Крім того проживання в спірній квартирі шкодить здоров`ю дітей відповідачки, що підтверджується довідками та поясненнями наданими відповідачкою .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76-83, 141, 223, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на кв. АДРЕСА_2 шляхом виселення з неї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 17.05.2019р. о 16:30

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О.П.Євдокімова