Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 483/1016/18

провадження № 61-10935св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Куцурубська сільська рада об`єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року у складі судді Чаус Л. В. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2019 року у складі колегії суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонова О. В., Ямкова О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у зв`язку зі смертю його тітки - ОСОБА_2 відкрилась спадщина на земельну частку (пай) площею 6,87 га, розташованої в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

Інших спадкоємців немає, оскільки його батько - ОСОБА_3 , який є рідним братом спадкодавця, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на фактичне прийняття спадщини шляхом вступу в управління спадковим майном, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем доказами не підтверджується його перебування у родинних відносинах зі спадкодавицею, належність до кола спадкоємців за законом, факт прийняття спадщини та відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, не передаючи справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що ним було надано свідоцтво про народження його батька ОСОБА_3 , де в графі батько записано ОСОБА_4 . Отже ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які у свою чергу, є між собою рідними братом та сестрою, а тому ОСОБА_2 є його тіткою. Орган Державної реєстрації актів цивільного стану має на носіях інформацію про дату народження з 1924 року, проте його тітка народилася у 1923 році, а актові записи підвідділу ЗАГС Дмитрівської сільради Очаківського району Миколаївської області про народження за 1922-1923 роки на зберігання до архіву не надходили, що унеможливило надання ним відповідних документів на підтвердження позовних вимог. Також судами не враховано, що Куцурубська сільська рада проти позову не заперечувала та з моменту відкриття спадщини позов про визнання спадщини відумерлою не подавала.

Відзив до суду касаційної інстанції не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 483/1016/18 з Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області.

У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що на підставі рішення Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області № 299 від 20 вересня 1996 року на ім`я ОСОБА_2 видано сертифікат на право земельну частку (пай) площею 6,87 га, розташованої в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

За даними довідки Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 15 квітня 2016 року ОСОБА_2 з 1995 року по день смерті проживала по АДРЕСА_1 . Разом з нею за цією адресою ніхто не зареєстрований.

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що інших спадкоємців немає, оскільки його батько - ОСОБА_3 , який є рідним братом спадкодавця, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а він фактично прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном.

На підтвердження факту родинних відносин ОСОБА_1 надав свій паспорт; свідоцтво про народження, в якому зазначено місце його народження: с. Матросівка Очаківського району Миколаївської області, батько - російською мовою « ОСОБА_3 »; свідоцтво про народження батька, в якому в графі батько записано російською мовою « ОСОБА_4 »; свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ; довідку Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 15 травня 2000 року про проживання ОСОБА_3 з 1940 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Матросівка; свідоцтво про смерть ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статей 529-532 ЦК Української РСР1963 року, в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , до числа спадкоємців за законом першої черги належать діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частинах: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя або його родичів прирівнюються до дітей усиновителя та їх нащадків.

Спадкування майна за законом після смерті спадкодавця іншими особами, в тому числі племінниками, ЦК Української РСР 1963 року не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Суди попередніх інстанцій, належним чином оцінивши надані позивачем докази, дійшли обґрунтованого висновку про невстановлення факту перебування позивача у родинних відносинах зі ОСОБА_2 , а його посилання на свідоцтво про народження його батька та свідоцтва про смерть батька та спадкодавиці, не доводять такого факту, оскільки з вказаних документів неможливо встановити, що позивач є племінником спадкодавиці ОСОБА_2 . Крім того, маються розбіжності в написанні прізвища позивача - ОСОБА_2 та спадкодавиці - ОСОБА_5

Судами також установлено, що ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 1955 року по день своєї смерті. Разом з нею за вказаною адресою на момент її смерті зареєстрованих та осіб, що проживали, не було. Спадкова справа щодо майна померлої не заводилася.

З огляду на вказане суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_1 , як племінник спадкодавця, не віднесений до кола спадкоємців, а тому не може вважатися таким, що прийняв спадщину.

Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов