Справа № 182/7619/17
Провадження № 2/0182/653/2019
29.05.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Тихомирова І.В.
за участю секретаря Рахуба О.Г.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» (далі ТОВ «Служба термінового кредитування») звернулося до суду з позовом, який уточнювало, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
- заборгованість за кредитом 500,00 грн.;
- заборгованість по процентам за користування кредитом 140,00 грн.;
Враховуючи те, що ОСОБА_1 протиправно, всупереч умов надання кредиту, не повертає позивачу кредитні кошти, представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.
Ухвалою судді відкрито провадження по даній справі та у відповідності до ч. 1 ст. 274 ЦПК України вирішено проводити розгляд вказаної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с.50).
Ухвала про відкриття провадження разом з матеріалами позову була направлена за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, яка співпадає з адресою, зазначеною у позові (а.с.2,49,54). Відзив на позов ОСОБА_1 не подала та жодних заяв, клопотань від неї суду не надходило.

З урахуванням того, що судом були використані передбачені Законом способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, а також зважаючи на відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, розумність строків розгляду справи та відсутність відзиву відповідача на позов, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 04.02.2014 року між ТОВ «Служба термінового кредитування» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 19, згідно якого відповідач отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 600,00 грн. строком до 17.02.2014 року зі сплатою 2 % за кожен день користування кредитом (а.с.4-6).

Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого ними були прийняті на себе взаємні права та обов`язки.

На підтвердження наявності заборгованості позивачем надані відповідні розрахунки заборгованості відповідача за кредитним договором № 19 від 04.02.2014 року, згідно яких загальна заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Служба термінового кредитування» станом на 19.12.2017 року складає 17232,00 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом 500,00 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 140,00 грн.;

- заборгованість за пенею 16592,00 грн. (а.с.10-34).

Отже, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, чим порушила Договір № 19 від 04.02.2014 року та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. Даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за цим кредитним договором у добровільному порядку відповідачем за час розгляду справи в суді не надано. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ч. 4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобов`язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені.

Відповідно до п.6.2 Договору за порушення строків повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю неустойку у вигляді пені з розрахунку 2 відсотки віс суми кредиту за кожен день прострочення платежу за кредитним договором (а.с.5).

Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором № 19 від 04.02.2014 року, не виконала, суд вважає, що сума заборгованості підлягає стягненню з ОСОБА_1 у примусовому порядку.

Разом з цим, відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Верховний суд України у правовому висновку по справі № 6-100цс14 від 03.09.2014 року та № 6-1120цс15 від 4 листопада 2015 року, зазначив, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, та застосовуючи їх до правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку про те, що нарахована позивачем сума неустойки у розмірі 16592,00 гривень хоч і передбачена кредитним договором від 04.02.2014 року, однак є не співмірною із сумою заборгованості по тілу кредиту та відсоткам на загальну суму 640,00 грн., багатократно перевищує її, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, визначених у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності.

Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. За таких обставин суд, реалізовуючи своє право, передбачене ч. 3 ст. 551 ЦК України, та зважаючи на те, що ОСОБА_1 є людиною похилого віку, пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (а.с.9), дійшов висновку про доцільність стягнення з відповідача пені у сумі 500,00 грн., яка відповідає розміру заборгованості за тілом кредиту.

З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості на суму 1140,00 грн., а саме: заборгованості за тілом кредиту у сумі 500,00 грн., заборгованості за відсотками у сумі 140,00 грн. та пені у сумі 500,00 грн.

Крім того, відповідно до п.39 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Таким чином, з відповідача, згідно зі ст.141 ЦПК України, у повному обсязі підлягає стягненню оплачений позивачем судовий збір у сумі 1600,00 грн. (а.с.1).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12,13,18,62,64,76,81,89,141,263-265,268,280 ЦПК, ст.ст. 6,11,526,530,551,610,611,625,629,631,1049,1050,1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування», , заборгованість за кредитом у розмірі 500,00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 140,00 грн., заборгованість за пенею в розмірі 500,00 грн., а всього 1140 (одна тисяча сто сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно підпункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення виготовлено 29.05.2019 року.

Суддя: І. В. Тихомиров