ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» травня 2019 року

м. Харків

справа № 640/3642/19-ц

провадження № 22ц/818/2904/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», представник відповідача - Фісатіді Г.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 19 березня 2019 року в складі судді Сенаторова В.М.

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання договору купівлі-продажу права вимоги недійсним та просив визнати недійсним договір №140/11/210, укладений 09 серпня 2018 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» в частині купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором №010-2/07/1-674-07 від 05 червня 2007 року.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 19 березня 2019 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою судді, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» подали апеляційні скарги, в яких просили ухвалу судді скасувати та прийняти постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а саме до Печерського районного суду м. Києва. При цьому Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом порушено норми процесуального права.

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» вважав, що суд не звернув уваги на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню законодавство про захист прав споживачів, оскільки отриманий позивачем кредит не є споживчим та наданий на розвиток бізнесу; позивач не є стороною оспорюваного договору відступлення права вимоги, його права не залежать від визнання такого договору недійсним та не порушені його укладенням; що позивач виступав за кредитним договором як фізична особа-підприємець, яка отримала кошти на підприємницьку діяльність, що підтверджується також анкетою-заявою позичальника щодо отримання кредиту на купівлю нерухомості для передачі в оренду, що має на меті отримання прибутку; що позов мало бути подано за загальними правилами підсудності, тобто, за місцем знаходження відповідачів, а саме до Печерського районного суду м. Києва; що позивачем безпідставно не сплачено судовий збір при подачі позову.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» вважав, що місцезнаходження обох відповідачів зареєстровано у Печерському районі м. Києва, отже, позов мало бути подано до Печерського районного суду м. Києва, оскільки пред`явлений позов не є позовом про захист прав споживачів; що позивачем не зазначено, яке його право як споживача порушено укладенням оспорюваного договору; що за кредитним договором кошти надавались ОСОБА_1 на розвиток бізнесу, а не для особистих потреб, крім того, він оскаржує не сам кредитний договір, а договір відступлення права вимоги за кредитним договором, стороною якого він взагалі не є.

Відзивів на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

27 травня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, яку залишено без задоволення, оскільки доказів поважності причин відкладення ОСОБА_1 не надав. При цьому судова колегія звертає увагу на те, що справа по суті не розглядається, а вирішується тільки процесуальне питання.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» необхідно задовольнити частково, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» необхідно задовольнити, ухвалу судді - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Ухвала судді мотивована тим, що справа підсудна Київському районному суду м. Харкова за місцем проживання позивача, оскільки до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство про захист прав споживачів.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За загальним правилом відповідно до частини 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Виняток з даного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

За правилами частини 5 статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання договору купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором недійсним.

05 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №010-2/07/1-674-07, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 350 000,00 доларів США з цільовим призначенням - на розвиток бізнесу, які зобов`язався повернути в строк до 31 травня 2017 року (а. с. 10-16).

09 серпня 2018 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» укладено договір №140/11/210, на підставі якого товариство набув право вимоги за кредитним договором №010-2/07/1-674-07 від 05 червня 2007 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 (а. с. 17-23).

Позивач, вважаючи, що оскарженим договором порушені його права, звернувся до суду за місцем свого проживання з позовом про визнання договору недійсним у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до пункту 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За змістом пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, тож судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі, надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною яких є фізична особа, а також використані у Законах «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» терміни "споживчий кредит", "фінансова установа", "фінансова послуга" дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором, що укладений між двома юридичними особами, стороною якого позивач не є, та укладення якого не потребує його згоди, тож, Закон України «Про захист прав споживачів» до цих правовідносин застосовуватися не може.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що сам кредитний договір від 05 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 не є споживчим, оскільки згідно його умов цільовим призначенням отриманого кредиту є розвиток бізнесу.

З анкети-заяви на кредит під комерційну іпотеку від 28 квітня 2007 року також вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до банку для отримання кредиту з метою придбання нерухомості для здачі в оренду (а. с. 71-72).

З огляду на викладене, враховуючи, що позов пред`явлено ОСОБА_1 з приводу недійсності договору відступлення права вимоги за кредитним договором, судова колегія дійшла висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів».

Отже, суд не може застосовувати для визначення підсудності у даній справі положення частини 5 статті 28 ЦПК України, згідно яких позов може бути подано за місцем проживання позивача.

В суді апеляційної інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» зазначила, що спір не є споживчим, наданий на розвиток бізнесу, що має на меті отримання прибутку. Позивач не є стороною оспорюваного договору відступлення права вимоги, його права не залежать від визнання такого договору недійсним та не порушені його укладенням. Місцезнаходження відповідачів - це Печерський район міста Києва, тому справа підсудна Печерському районному суду м. Києва.

За таких обставин справа за позовом ОСОБА_1 має бути передана за підсудністю до суду за місцем знаходження відповідачів.

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» є вулиця Лєскова, № 9, м. Київ, а Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» - вулиця Московська, № 32/ 2, м. Київ (а. с. 73-76), що територіально належать до Печерського району м. Києва.

Таким чином, справа має бути передана на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин відповідно до пункту 7 частини 1 статті 374, статті 380 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а саме до Печерського районного суду м. Києва.

Інші доводи апеляційних скарг не можуть бути прийняті до уваги, оскільки стосуються розгляду справи по суті спору та підлягають вирішенню судом першої інстанції, зокрема, питання щодо порушення прав позивача оспорюваним договором та несплати ним судового збору під час подачі позову.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, що може бути оскаржена окремо від рішення суду, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Отже, оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо стягнення судових витрат за подання апеляційної скарги не вирішується, тому апеляційна скарга в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судових витрат в розмірі 1921, 00 грн. за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.7 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» - задовольнити.

Ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 19 березня 2019 року про відкриття провадження у справі - скасувати та прийняти постанову, якою справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання договору купівлі-продажу права вимоги недійсним передати на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І.Колтунова

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.