Дата документу 07.03.2019
Справа № 334/5628/18
Провадження № 2/334/905/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .

В позові вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі Договору дарування, посвідченого 04.09.2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В., реєстровий № 977, що підтверджується витягом № 27479011 про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В належному їй будинку з 23.04.1998 року зареєстрований ОСОБА_2 , що підтверджується випискою з домової книги.

Договір про користування житловим приміщенням між нею, як новим власником будинку з 2010 року та відповідачем не укладався, він не є членом її родини, а право користування будинком є похідним від права власності на цей будинок.

З 1999 року відповідач забрав свої особисті речі та виїхав на інше постійне місце проживання до Російської Федерації. З тих пір відповідач не проживає у зазначеному житловому приміщенні, не несе витрат на його утримання.

Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом від 31.07.2018 року.

Реєстрація відповідача в зазначеному помешканні перешкоджає позивачу як власнику житла вільно володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним будинком, вона вимушена додатково нести витрати на його утримання та не має можливості оформити житлову субсидію на комунальні послуги.

Просить позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, завірену нотаріусом Краснодарського нотаріального округу Масловою В.І., в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, пояснив, що з 1999 року не проживає на території України у зв`язку з переїздом до Російської Федерації, не заперечує проти його зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Просить розглянути справи без його присутності.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі Договору дарування, посвідченого 04.09.2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В., реєстровий № 977, що підтверджується витягом № 27479011 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10-12).

В належному їй будинку з 23.04.1998 року зареєстрований ОСОБА_2 , що підтверджується випискою з домової книги (а.с.8).

В спірному будинку з 23.04.1998 року по теперішній час зареєстрований ОСОБА_2 , що підтверджується випискою з домової книги (а.с.8).

З 1999 року відповідач забрав свої особисті речі та виїхав на інше постійне місце проживання до Російської Федерації. З тих пір відповідач не проживає у зазначеному житловому приміщенні, не несе витрат на його утримання.

Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом від 31.07.2018 року.

Відповідач не заперечує проти зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , про що надав суду заяву, завірену нотаріусом Краснодарського нотаріального округу Масловою В.І. Російської Федерації.

Реєстрація відповідача в зазначеному помешканні перешкоджає позивачу як власнику житла вільно володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним будинком, вона вимушена додатково нести витрати на його утримання та не має можливості оформити житлову субсидію на комунальні послуги.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною першою ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Відповідно, у зв`язку із припиненням права власності особи на майно, припиняється і його право володіння і користування цим майном.

Подарувавши зазначений будинок колишні власники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили право користування ним.

Право користування житловим приміщенням члена їх сім`ї ОСОБА_2 було похідним від права власності на будинок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припиненням для власника права власності на житлове приміщення члени його сім`ї втрачають право користування ним.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 з 1999 року не проживає за місцем реєстрації та не є членом сім`ї власника житлового будинку, а тому втратив право користування житловим приміщенням.

Крім того, відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 77-79, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 156 ЖК України, суд -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.М. Гнатюк