Справа № 629/1648/19
Номер провадження 2-о/629/54/19
23.04.2019 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Котяй А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лозівського міськрайонного суду Харківської області цивільну справу №629/1648/19 за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, -
Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності йому правовстановлюючих документів, а саме: архівних довідок, виданих архівним відділом адміністрації міста Горлівка від 04.03.2019 року №16/01-07-06/210 та від 06.03.2019 року №16/02-07-06/246 на бланках з печаткою установи, що розташована на тимчасово окупованій території Донецької області. Встановлення факту необхідно позивачу для підтвердження стажу роботи та призначення пенсії.
Заявник у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином, про причини не явки не повідомив.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд встановив такі факти.
За змістом п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно паспорту громадянина України, заявник ОСОБА_1 є громадянином України (паспорт серії ВВ №597893, а.с.6-10).
Згідно архівних довідок щодо відомостей про стаж роботи(а.с.15-16), що були видані на ім'я заявника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, посадовими особами органу, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, відповідно до вимог ч.ч.2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними та не створюють правових наслідків. Проте, згідно трудової книжки, заповненої 25 липня 1975 року, яка була видана на ім'я заявника (а.с.8-14), записи в ній збігаються з відомостями, вказаними у зазначених довідках.
У ст. ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупована територія України (сухопутна територія Автономної Республіки ОСОБА_1) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України
За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 9 цього ж Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Згідно з ст. 3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Переміщені всередині країни особи є громадянами своєї держави і мають широке коло громадських, політичних, екологічних, соціальних і культурних прав.
Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо перемішених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщена особа має права, визначені Конституцією України та законами України.
Відповідно до принципу 20 Керівних принципів з питання про переміщення осіб всередині країни, які були розроблені та прийняті в 1998 році за дорученням Генеральної Асамблеї ООН та Комісії з прав людини, кожна людина, де б вона не знаходилась має право на визнання її правосуб'єктності. Для забезпечення цього права особам, які переміщені всередині країни відповідні органи влади надають всі документи, які необхідні для поваги і здійснення їхніх законних прав, як-то паспорти, посвідчення особи, свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб і свідоцтва про смерть. Органи влади сприяють, зокрема, у видачі нових документів або замші документів, втрачених під час переміщень, без будь-яких необґрунтованих умов, як-то вимога повернення на місце звичайного проживання для отримання цих та інших необхідних документів.
Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення належності документів певній особі, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів.
Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідив
Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку ст.315 ЦПК України.
Відповідно до вимого ст.ст.12,13,76-81,89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з наданих доказів не вбачається, що задоволенням вимог заяви будуть порушені права інших осіб, враховуючи той факт, що відомості, викладені у довідках надані не державним органом, а підприємством, утвореним у доокупаційний
період на території України, та той факт, що відомості стосуються періоду роботи заявника на цьому підприємстві, в який на цю територію та правовідносини розповсюджувалася юрисдикція України, суд дійшов висновку, що доводи заяви є обґрунтованими, підтверджені належними і допустимими доказами, а тому, відповідно з вимогами вищевказаних статей ЦК України та ЦПК України підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4,12,13,42 ч.3,76,81,258, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд,-
Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів -задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованому за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, Україна, та який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, Україна, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, правовстановлюючих документів, а саме: архівних довідок, виданих архівним відділом адміністрації міста Горлівка від 04.03.2019 року №16/01-07-06/210 та від 06.03.2019 року №16/02-07-06/246 на бланках з печаткою установи, що розташована на тимчасово окупованій території Донецької області.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Лозівського міськрайонного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення чи написання повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Інформація про сторони:

Заявник -ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

Заінтересована особа -Лозівське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області, що розташоване за адресою: Харківська область, м.Лозова, м-н 4, буд.73.

Суддя Т.О.Каращук