Провадження №6/748/33/19
Єдиний унікальний № 748/1094/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Майбороди С.М.,

при секретарі: Оніщенко Ю.В.,

за участі старшого державного виконавця Ігнатової С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Чернігівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Легкобит А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

06 травня 2019 року головний державний виконавець Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта боржника ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї згідно виконавчого листа №825/1839/16 від 27.12.2016 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 74885,56 грн та інших виконавчих документів на загальну суму боргу 98629,86 грн.

В обґрунтування подання головний державний виконавець зазначила, що в рамках виконавчого провадження було проведено ряд виконавчих дій, проте рішення суду боржником не виконано в повному обсязі, а тому є підстави для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Старший державний виконавець Чернігівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Ігнатова С.М. у судовому засідання подання підтримала та просила його задовольнити.

Сторони виконавчого провадження не викликалися, відповідно до вимог частини 4 статті 441 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, надані матеріали зведеного виконавчого провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч.3 ст.18 вказаного Закону України встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення ч.3 ст.12 ЦПК України.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.3 ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Оскільки, відповідно до положень статті 441 ЦПК України подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи на виконанні у Чернігівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 825/1839/16, виданого 27.12.2016 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 74855,56 грн. Також на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 23744,30 грн.

Постановою головного державного виконавця Чернігівського районного відділу ДВС Легкобит А.В. від 10 липня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 825/1839/16, виданого 27.12.2016 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 74855,56 грн. Даною постановою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, будь-яких даних про те, що вказана постанова на виконання вимог абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» направлялася боржнику рекомендованим поштовим відправленням матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять відомостей про отримання ОСОБА_1 винесеної 20 грудня 2018 року постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

Адресою місця проживання боржника у виконавчому документі було зазначено АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим, 27.07.2018 року державним виконавцем направлений запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області. 31.07.2018 року отримано відповідь, згідно якої, боржник зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Головним державним виконавцем здійснено вихід та без понятих складено акт про не проживання за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 .

При цьому, в подальшому листи направлялись за адресою АДРЕСА_3 , однак державним виконавцем не встановлено достовірно, що ОСОБА_1 проживає за вказаною адресою та не вжито всіх належних заходів щодо встановлення дійсного місця проживання боржника.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у боржника в іпотеці у AT Державний Ощадний банк України» перебуває будинок за адресою с АДРЕСА_3 та дві земельні ділянки. Іншого нерухомого майна за боржником не зареєстровано.

Разом з тим, як встановлено з досліджених матеріалів виконавчого провадження, у власності ОСОБА_1 мається автомобіль, однак відповідних заходів щодо встановлення місцеперебування автомобіля та можливого звернення стягнення не вживалось.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України, боржник працює у ТОВ «Буд-Автотранс».

22.08.2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

16.01.2019 року на депозитний рахунок відділу ДВС ГТУЮ в Чернігівській області від підприємства ТОВ «Буд-Автотранс» надійшли кошти в сумі 50 грн.

31.01.2019 року на адресу відділу надійшов лист від 18.01.2019 року від ТОВ «Буд-Автотранс», згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 є директором даного підприємства, а тривале не перерахування коштів і маленький розмір утримання із заробітної плати боржника пояснюють тим, що фінансовий результат діяльності підприємства має малоприбутковий характер, а іноді й збитковий, заробітна плата директору нараховується на рівні мінімальної. Виплата фактично не відбувається, а зараховується в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед ТОВ «Буд-Автотранс».

19.02.2019 року на депозитний рахунок відділу ДВС ГТУЮ в Чернігівській області від підприємства ТОВ «Буд-Автотранс» знову надійшли кошти в сумі 50 грн.

Станом на 26.04.2019 року із заробітної плати боржника (яка є директором підприємства) утримано і перераховано на депозитний рахунок Чернігівського районного відділу ДВС ГТУЮ 200,00 грн.

27.03.2019 року державним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на все майно боржника.

Дані про належне направлення вказаної постанови ОСОБА_1 матеріали виконавчого провадження не містять.

29.03.2019 року на адресу ТОВ «Буд-Автотранс» рекомендованим листом із зворотнім повідомленням направлена вимога державного виконавця щодо надання звітів про здійснені відрахуванні із заробітної плати боржника, а також виклик ОСОБА_1 до Чернігівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області. При цьому, як встановлено в ході дослідження матеріалів виконавчого провадження ОСОБА_1 викликалась через підприємство, на якому працює на 11.04.2019, однак зазначений виклик отриманий лише 19.04.2019, про що свідчить зворотнє рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Отже, остання не мала можливості з`явитись 11.04.2019 за викликом державного виконавця.

За повідомленням Чернігівського районного відділу Міграційної служби України в Чернігівській області від 03.04.2019 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ін. НОМЕР_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 виданий УДМС в Київській області від 11.04.2016 року терміном дії до 11.04.2026 року (код органу, що видав - 3201).

До подання долучена роздруківка про перетин боржником ОСОБА_1 кордон України, зокрема в серпні та вересні 2018 року.

Звертаючись до суду з даним поданням, головний державний виконавець вказувала на те, що боржник ОСОБА_1 не виконала рішення суду, ухиляється від виконання і не вживає заходів до його виконання.

Разом з тим, під ухиленням від виконання зобов`язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених законом, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Крім того, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, державний виконавець направила до суду подання, копію матеріалів виконавчого провадження без надання будь-яких доказів про повідомлення боржника щодо відкриття провадження, щодо отримання останньою виклика державного виконавця та ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань.

При цьому, якщо виклик надсилається за місцем роботи боржника, то відповідно має надійти розписка з підприємства про вручення зазначеного виклику особі, що буде свідчити про те, що дана особа дійсно в цей період перебувала на робочому місці та отримала виклик. В протилежному випадку особа може заперечувати факт її належного повідомлення.

Якщо державний виконавець не має можливості встановити місцеперебування особи, він не позбавлений можливості вживати всіх заходів щодо встановлення її місця знаходження, в тому числі оголошувати у розшук.

Неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання можуть бути однією з підстав для відмови у задоволенні подання.

В даному конкретному випадку, враховуючи фактичні обставини справи та зміст подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зокрема, відсутність у поданні вказівки на дії ОСОБА_1 , які свідчать про ухилення від виконання рішення суду, а також враховуючи, що додані до подання матеріали виконавчого провадження №56728260 не підтверджують факту умисного ухилення боржника від виконання покладених на неї зобов`язань, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати ОСОБА_1 такою, що свідомо та умисно ухиляється від виконання покладених на неї судовим рішення зобов`язань при наявності реальної можливості їх виконати.

Сам факт наявності перетину кордону не може бути безумовною підставою для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

При цьому не встановлено, що обмеження такого права стане наслідком виконання рішення суду.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що подане подання про обмеження у праві виїзду за кордон є передчасним та буде порушувати право боржника вільно пересуватися в межах будь-якої держави.

Керуючись статтями 258-260, 354, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання головного державного виконавця Чернігівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Легкобит А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складений 08 травня 2019 року.

Суддя С.М. Майборода