Постанова
Іменем України

20 травня 2019 року
м. Київ
справа № 358/630/17

провадження № 61-11827св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» на рішення Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року в складі судді Тітова М. Б. та постанову Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2018 року в складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Березовенко Р. В., Олійника В. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі ПАТ «Укртрансгаз») про стягнення заробітної плати та моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 працював у ПАТ «Укртрансгаз» на посаді інженера групи метрології дільниці автоматизації виробництва та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського виробничого управління магістральних газопроводів та був звільнений з роботи наказом від 06 травня 2015 року.
Разом з тим, рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 поновлено на роботі з 06 травня 2015 року. При цьому, було допущено негайне виконання цього рішення суду.
11 травня 2015 року позивача було мобілізовано до Збройних Сил України для проведення антитерористичної операції на сході країни і до цього часу він перебуває на військовій службі за контрактом.
Відповідно вимог трудового законодавства за військовослужбовцями зберігається робоче місце та заробітна плата, проте заробітна плата ОСОБА_1 не виплачується з 06 травня 2015 року і її заборгованість становить 290 906,16 грн.
Також вказував, що неправомірні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 200 000 грн.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Укртрансгаз» на його користь 290 906,16 грн невиплаченої заробітної плати за період з 06 травня 2015 року до 31 серпня 2017 року та 200 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; зобов`язати відповідача виплачувати йому заробітну плату з 01 вересня 2017 року до закінчення ним служби у Збройних Силах України, враховуючи збільшення посадового окладу в майбутньому і відшкодуванням індексу інфляції та компенсації втрати частини заробітної плати у наслідок порушення строків розрахунку на момент виплати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 217 416,26 грн середнього заробітку за період з 01 травня 2015 року до 31 серпня 2017 року, 35 581,55 грн компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та 10 000 грн моральної шкоди, а всього 262 997,81 грн.
Стягнуто з ПАТ «Укртрансгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 3 944,97 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з позивачем не було проведено розрахунку по заробітній платі в період з 01 травня 2015 року до 31 серпня 2017 року. Оскільки з 01 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ не передбачено компенсацію роботодавцям з Державного бюджету України за виплату середнього заробітку працівників, прийнятих на військову службу в особливий період, то необхідно відрахувати від суми 256 308,33 грн утримання ПДФО та військового збору за період з 01 січня 2016 року до 31 серпня 2017 року, що становить 38 892,07 грн, тому стягненню підлягає сума 217 416,26 грн збереженого середнього заробітку.

Місцевий суд також дійшов висновку про нарахування позивачу компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, оскільки така компенсація є складовою частиною структури заробітної плати і нараховується незалежно від вини підприємства. Отже, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 35 581,55 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку, прийнято у цій частині нову постанову, якою задоволено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку.
Стягнуто з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 291 929,35 грн середнього заробітку за період з 06 травня 2015 року до 31 серпня 2017 року.
У решті рішення місцевого суду залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач надав суду достатні докази його мобілізації 11 травня 2015 року до Збройних Сил України для проведення антитерористичної операції на сході країни і перебування до цього часу на військовій службі, проте відповідач всупереч трудовому законодавству не виплачував йому заробітну плату.
Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та моральної шкоди.
Також апеляційний суд зазначив, що суми грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, отримані військовослужбовцем під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (крім сум грошового забезпечення військовослужбовців, визначених у підпункті 165.1.10 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України), включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу на підставі підпункту 164.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України як інші доходи та оподатковуються на загальних підставах з одночасною виплатою грошової компенсації у розмірі суми податку на доходи фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Колегія суддів апеляційного суду вважала, що Богуславський районний суд Київської області безпідставно відмінусував з нарахованої суми середнього заробітку 38 892,07 грн утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а потрібно було лише 3 880,83 грн військового збору.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду в частині визначення розміру моральної шкоди, ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача 200 000 грн моральної шкоди.
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не врахували ступінь моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках та порушили принцип розумності і співмірності. Незаконні дії ПАТ «Укртрансгаз» призвели до погіршення фінансово-матеріального стану сім`ї ОСОБА_1 та неможливості скористатися своїми правами та пільгами, передбаченими чинним законодавством.
Касаційна скарга ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» мотивована тим, що суди безпідставно не зупинили провадження у цій справі до вирішення справи № 358/1223/15 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, оскільки його було звільнено за порушення трудової дисципліни за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

З 05 травня 2015 року до 31 серпня 2017 року позивач на робоче місце не з`явився, не працював, не виходив на особистий зв`язок, його місцезнаходження не було встановлено, а чинним законодавством України не передбачено нарахування та виплату працівнику заробітної плати без виконання ним роботи.
Під час прийняття оскаржуваних рішень суди першої та апеляційної інстанцій вийшли за межі предмету спору та безпідставно застосували положення статей 115, 119 КЗпП України та статті 34 Закону України «Про оплату праці».
Позивач не надав доказів проходження військової служби у спірний період. Також ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями відповідача.
Апеляційний суд не вірно обрахував суму середнього заробітку за період з 06 травня 2015 року до 31 серпня 2017 року.
Доводи інших учасників справи
У травні 2018 року ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» подало до суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , зазначивши, що позивача правомірно звільнено з роботи за порушення трудової дисципліни. ОСОБА_1 не подано належних та допустимих доказів заподіяння йому моральної шкоди.

Інший учасник справи не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 і витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз».
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
24 квітня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_1 працював на посаді інженера групи метрології дільниці автоматизації та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Черкаситрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» та був звільнений з роботи наказом від 06 травня 2015 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором,на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року у справі № 358/1223/15-ц скасовано наказ начальника Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Черкаситрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» від 06 травня 2015 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 та поновлено його на роботі з 06 травня 2015 року. Допущено негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 .
Вказане вище рішення місцевого суду у справі № 358/1223/15-ц залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2015 року, тому відповідно до норм процесуального закону набрало законної сили.
На виконання рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року начальником Золотоніського лінійного виробничого управління магістралних газопроводів філії «Черкаситрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» Кодацьким М.П. 19 травня 2016 року видано наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі з 06 травня 2015 року.
Відомості про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 06 травня 2015 року до 31 серпня 2017 року відсутні.
Суди встановили, що відповідач визнає факт невиплати заробітної плати ОСОБА_1 , а також свою позицію мотивує тим, що сам факт його поновлення на роботі не надає роботодавцю правових підстав та не створює обов`язку нарахування йому заробітної плати як такої, якщо він не виконував роботи.
Суди також встановили, що 11 травня 2015 року ОСОБА_1 було мобілізовано до Збройних Сил України для проведення антитерористичної операції на сході країни і він перебуває навійськовій службі.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в незміненій частині та постанова апеляційного суду відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на заробітну плату, та визначає способи захисту прав працівників.
Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».
Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.

До вказаної норми права неодноразово вносилися зміни та станом на час ухвалення рішення місцевим судом частиною третьою статті 119 КЗпП України було визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

На підставі викладеного суд першої інстанції у незміненій частині та апеляційний суд дійшов правильного висновку, що з позивачем, на якого поширюються передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України гарантії, не було проведено розрахунку по заробітній платі з 01 травня 2015 року до 31 серпня 2017 року, тому він має право на стягнення середнього заробітку за вказаний період на підприємстві.

Також суди дійшли правильного висновку про нарахування позивачу компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, оскільки компенсація є складовою частиною структури заробітної плати і нараховується незалежно від вини підприємства.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а також врахував обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Змінюючи рішення місцевого суду та визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд апеляційної інстанції правильно керувався статтею 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно з яким середня заробітна плата для працівників, які пропрацювали менше двох календарних місяців обчислюється виходячи із виплат за фактично пропрацьований час.

Доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за період з 01 травня 2015 року до 31 серпня 2017 року та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати обґрунтовано спростовані апеляційним судом у мотивувальній частині оскаржуваної постанови та не можуть бути підставою для задоволення касаційної скарги ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз», оскільки такі доводи не доведені належними та допустимими доказами.

При цьому, відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок, власного розрахунку не надав.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , що суди першої та апеляційної інстанції не врахували ступінь моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках та порушили принцип розумності і співмірності, оскільки такі доводи спростовані змістом оскаржуваних судових рішень, в яких наведені відповідні мотиви та висновки, з яких суди виходили при частковому задоволенні цих вимог.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз», що суди безпідставно не зупинили провадження у цій справі до вирішення справи № 358/1223/15 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, оскільки касаційний перегляд судових рішень у справі № 358/1223/15, що набрали законних сили, не є обов`язковою підставою для зупинення провадження у цій справі. Відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за період з 05 травня 2015 року до 31 серпня 2017 року на користь позивач, який в указаний період на робоче місце не з`явився, не працював, спростовані змістом частини третьої статті 119 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 у цей період був мобілізований до Збройних Сил України для проведення антитерористичної операції на сході країни і він перебував на військовій службі.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз», що під час прийняття оскаржуваних рішень суди першої та апеляційної інстанцій вийшли за межі предмету спору та безпідставно застосували положення статей 115, 119 КЗпП України та статті 34 Закону України «Про оплату праці», оскільки відповідно до викладеної в позові вимоги суд може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не суперечить закону. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Безпідставними є доводи касаційної скарги ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз», що позивач не надав доказів проходження військової служби у спірний період, оскільки такі обставини підтверджені копією наказу військового комісара Миронівсько-Богуславського об`єднаного районного військового комісаріату Київської області від 11 травня 2015 року, довідкою Богуславського районного військового комісаріату Київської області від 27 лютого 2017 року, копією контрактів про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 26 липня 2016 року та від 14 січня 2017 року. Копії вказаних документів, які посвідчені належним чином, знаходяться в матеріалах справи.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанову апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків місцевого суду в незміненій частині та апеляційного суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» залишити без задоволення.
Рішення Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року в незміненій частині та постанову Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька
В. В. Пророк