Справа № 465/5739/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/1286/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м.Львів

Справа № 456/5739/15

Провадження № 22ц/811/1286/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк»

на рішення Франківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 5 березня 2019 року, (суддя Мартинишин М.О.)

у справі

за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

встановив:

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся з позовом у якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №LVH9GІ від 17 травня 2012 року у розмірі 12 363,90 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_3 уклав договір, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі 378 750,00 грн. терміном до 8 квітня 2028 року, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими договором. Вказує, що погашення заборгованості згідно договору здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно договору. Зазначає, що у випадку порушення зобов`язань за договором позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми, яка не погашена в строк заборгованості за кредитом. Стверджує, що банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, видав ОСОБА_3 кредит у розмірі 378 750 грн. ОСОБА_3 свої зобов`язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом договором. Вказує, що ОСОБА_3 станом на 4 січня 2018 року має заборгованість в розмірі 12 363,90 грн., яка складається з: 11 303,40 грн. заборгованість за кредитом; 1009,79 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 50,71 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 за договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки. Оскільки відповідачі не сплатили борг за договором згідно вимоги, пред`явленої банком, то відповідно до ст. 554, ст. 610 ЦК України вони несуть перед банком солідарну відповідальність. Просить позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львові 5 березня 2019 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржує ПАТ КБ «Приват Банк». Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати таухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з такого.

Встановлено, що 8 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір про іпотечний кредит №LVH9GI, за умовами п. 1.1. ст. 1 якого банк, як кредитор, зобов`язувався надати ОСОБА_3 , як позичальнику, на умовах цього договору кошти в сумі 378 750 грн., а позичальник зобов`язувався належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15 % річних та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

8 березня 2008 року між позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір поруки №LVH9GI, за умовами п. 1 ст. 1 якого поручитель зобов`язувався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором від 8 квітня 2008 року, як існуючими на момент укладення цього договору, так і тими, що виникнуть на його підставі у майбутньому.

8 квітня 2008 року між позивачем, ОСОБА_3 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 укладено іпотечний договір №LVH9GI, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В. зареєстровий за №930, за умовами п. 1.1. ст. 1 якого іпотекодавці з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_3 зобов`язання за цим договором передали, а банк прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: 3-кімнатну квартиру зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 66,80 кв.м, житловою площею 39 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згадане майно на час укладення договору належало іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 29 листопада 1996 року №211470, виданого виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів для посвідчення права спільної сумісної власності.

Пунктом 4.3. іпотечного договору від 8 квітня 2008 року передбачена можливість іпотекодержателя прийняти предмет іпотеки у власність в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 37 цього Закону про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Інформаційною довідкою від 6 листопада 2017 року №102712854 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, підтверджується, що 9 вересня 2016 року державним реєстратором Годовицько-Басівської сільської Ради Пустомитівського району Львівської області Тузяком П.Т. прийнято рішення з індексним номером 31322534 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), згідно якого 9 вересня 2016 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі іпотечного договору від 8 квітня 2008 року зареєстровано за №16317299 право власності за банком на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Банк, як іпотекодержатель, 9 вересня 2016 року в рахунок виконання ОСОБА_3 свого кредитного зобов`язання за договором від 8 квітня 2008 року набув у власність предмет іпотеки за іпотечним договором. Позивач завершив позасудове врегулювання своїх вимог до ОСОБА_3 , тому будь-які наступні вимоги банку щодо виконання ОСОБА_3 основного зобов`язання за договором від 8 квітня 2008 року, в тому числі і ті, які є предметом спору є недійсними.

Позивачем не доведено видачі для ОСОБА_3 кредиту саме у розмірі 378 750,00 грн. та існування у ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 12 363,90 грн.

Встановлено, що між договором від 8 квітня 2008 року та розрахунком заборгованості станом на 16 липня 2015 року містяться розбіжності, оскільки банк зобов`язувався видати для ОСОБА_3 кредит у розмірі 378 750 грн., а тому станом на 16 липня 2015 року заборгованість за кредитом не могла бути більшою від стверджуваної позивачем суми нібито виданих ОСОБА_3 кредиту і становити 419 180 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 здійснював повернення кредиту. Сума заборгованості за кредитом повинна була зменшуватися і внаслідок автоматичного списання банком з картки/рахунку НОМЕР_1 в період з 16 липня 2015 року по 4 грудня 2017 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором від 8 квітня 2008 року, а в період з 20 березня 2014 року по 26 червня 2015 року - 23 138,17 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2010 року встановлено незаконність дій банку щодо збільшення ОСОБА_3 з 1 лютого 2009 року відсоткової ставки за користування кредитом до 30% річних за договором від 8 квітня 2008 року щодо списання із зарплатної картки № НОМЕР_2 ОСОБА_3 односторонньо збільшених відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних та пені за несвоєчасне їх погашення за договором від 8 квітня 2008 року, а також щодо невиконання банком визначеного вказаним судовим рішенням обов`язку здійснити перерахунок ОСОБА_3 кредитної заборгованості, відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних та пені згідно умов згаданого договору.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Залишити рішення Франківського районного суду м. Львова від 5 березня 2019 року без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді