Справа № 147/573/17
Провадження № 22-ц/801/1470/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 рокуСправа № 147/573/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

за участю секретаря судового засідання Богацької О. М.,

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

відповідачі: Тростянчикська сільська рада Тростянецького району Вінницької області, Тростянецька районна державна адміністрація Вінницької області, відділ Держгеокадастру у Тростянецькому районі Вінницької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 147/537/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Гуцола В. І. о 10:44 год. у залі суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , Тростянчикської сільської ради Тростянецького району, Тростянецької районної державної адміністрації про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації.

Позов мотивовано тим, що вона є власником цілого житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18 серпня 1995 року, зареєстрованого Тульчинським МБТІ 04 липня 1996 року, реєстраційний № 351. Загальна площа будинку складає 73,5 м2. За цією ж адресою побудований новий житловий будинок, власником якого є відповідач ОСОБА_2 , який взяв участь у приватизації та приватизував земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

28 травня 2015 року спірна земельна ділянка, на якій розташований її житловий будинок загальною площею 73,5 м2 та новий житловий будинок, власником якого є відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована у Державному земельному кадастрі (земельній ділянці присвоєно відповідний кадастровий номер :02:005:0151) та 13 квітня 2016 року проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я відповідача ОСОБА_2

Підставою виникнення у відповідача ОСОБА_2 права власності на вищезазначену земельну ділянку є рішення 37 сесії 6 скликання Тростянчикської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 18 серпня 2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015, виданий 28 травня 2015 року відділом Держгеокадастру у Тростянецькому районі Вінницької області.

Таким чином на приватизованій відповідачем ОСОБА_2 земельній ділянці по АДРЕСА_1 , розташований новий будинок, зареєстрований на ім`я останнього і старий житловий будинок, який є її особистою приватною власністю.

Оскільки вона не може користуватися своїм будинком, обслуговувати його, так як земельна ділянка, на якій він розташований помилково була передана ОСОБА_2 та належить йому на праві власності, ОСОБА_1 просила визнати недійсним рішення 37 сесії 6 скликання Тростянчикської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 18 серпня 2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в частині затвердження ОСОБА_2 . технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надання йому у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га (кадастровий номер :02:005:0151), що розташована по АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у державному земельному кадастрі та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га (кадастровий номер :02:005:0151), що розташована по АДРЕСА_1 .

17 листопада 2017 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення до житлового приміщення.

Позовні вимоги мотивував тим, що з 13 жовтня 1984 року до 05 травня 2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

Згідно з договором дарування від 18 серпня 1995 року та реєстраційного посвідчення від 04 липня 1996 року відповідач ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

На даний час він проживає по АДРЕСА_2 , хоча зареєстрований по АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 чинить йому перешкоди в користуванні вищевказаним будинком.

29 вересня 2017 року він звертався до Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області з приводу не допуску відповідачкою його до житлового будинку, де він зареєстрований.

Оскільки ОСОБА_1 чинить йому перешкоди в користуванні нерухомим майном, просив зобов`язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні йому будинком, що розташований по АДРЕСА_1 шляхом його вселення та передачі йому примірника ключів від вхідних дверей зазначеного житлового будинку.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Тростянчикської сільської ради Тростянецького району, Тростянецької районної державної адміністрації, відділу Держгеокадастру у Тростянецькому районі про визнання недійсним рішення сільської ради та скасування рішення державного реєстратора та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом вселення до житлового приміщення - об`єднано в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 13 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано недійсним рішення 37 сесії 6 скликання Тростянчикської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 18 серпня 2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в частині затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надання йому у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.2500 га, кадастровий номер :02:005:0151, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки у державному земельному кадастрі та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.25 га, кадастровий номер :02:005:0151, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок передачі рішенням 37 сесії 6 скликання Тростянчикської сільської ради Тростянецького району Вінницької області у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд були порушенні права ОСОБА_1 на обслуговування належного їй на підставі договору дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, який порушує права особи щодо володіння користування чи розпорядження належною йому земельною ділянкою такий акт визнається недійсним.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у здійсненні ним права користування його власністю, відповідачем не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року справу передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Голота Л. О.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2019 року справу призначено до розгляду на 11 липня 2019 року з повідомленням учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 23 липня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл справи в частині заміни суддів ОСОБА_3 . Г ОСОБА_4 та Голоти Л. О., які входять до складу колегії суддів, у зв?язку з перебуванням їх у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 23 липня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Марчук В. С., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 про відвід судді Оніщука В. В. визнано необґрунтованою.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 липня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Оніщука В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2019 року поновлено апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду на 05 вересня 2019 року з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 вересня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про відвід судді Оніщука В. В. Справу передано на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого судді-доповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 06 вересня 2019 року справу передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Марчук В. С., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до розгляду на 26 вересня 2019 року з повідомленням учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 25 вересня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл справи в частині заміни суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які входять до складу колегії суддів, у зв?язку з перебуванням їх у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Копаничук С. Г.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що позивачка зверталася до органу місцевого самоврядування із заявою про вилучення у неї земельної ділянки, наданої їй для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд, на його користь, яка розташована по АДРЕСА_1 . Отже, позивачка добровільно відмовилася від права власності та права користування спірною земельною ділянкою. Також судом першої інстанції не було враховано те, що нерухоме майно позивачки знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 , при цьому позивачем не надано жодного доказу в розумінні положень статей 76-81 ЦПУ України про неможливість користування належним їй нерухомим майном.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказувала, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом першої інстанції вірно встановлено порушення її права на володіння, користування та розпорядження належним їй будинком.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 є власником житлового будинку загальною площею 73,5 м2, по АДРЕСА_1 , який знаходиться на присадибній ділянці виконкому Тростянчикської сільської ради народних депутатів на підставі договору дарування від 18.08.1995 року, зареєстрованого Тульчинським МБТІ 04.07.1996 року, реєстраційний номер 351 (т. 1, а. с.8 зв.).

За вказаною адресою також побудований новий житловий будинок, власником якого є ОСОБА_2 , який взяв участь у приватизації та приватизував земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Дані обставини підтверджуються технічним паспортом на житловий будинок, що містить схему будівлі, договором дарування від 18 серпня 1995 року, актом від 17 травня 2017 року обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 28 травня 2015 року та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а. с.7-10).

28 травня 2015 року спірна земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок ОСОБА_1 , загальною площею 73,5 м2 та новий житловий будинок, власником якого є ОСОБА_2 , зареєстрована у Державному земельному кадастрі (земельній ділянці присвоєно відповідний кадастровий номер :02:005:0151) (т. 1, а. с.12).

13 квітня 2016 року проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2

На приватизованій ОСОБА_2 земельній ділянці по АДРЕСА_1 новий будинок, зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 і старий житловий будинок, який є особистою приватною власністю ОСОБА_1

Підставою виникнення у ОСОБА_2 права власності на вищезазначену земельну ділянку є рішення 37 сесії 6 скликання Тростянчикської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 18 серпня 2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015, виданий 28 травня 2015 року відділом Держгеокадастру у Тростянецькому районі Вінницької області (т. 1, а.с.11,12).

Позиція суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Частинами першою, четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Земельний кодекс України (далі - ЗК України) є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до частини другої, третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За положеннями статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Тростянчикської сільської ради від 30 січня 1998 року вирішено передати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 0,45 га по АДРЕСА_1

04 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до голови Тростянчикської сільської ради із заявою про вилучення наданої їй земельної ділянки на користь ОСОБА_2 (т. 1 а.с.159).

Написавши власноручно цю заяву, ОСОБА_1 надала згоду на передачу у власність її чоловіку спірної земельної ділянки, тобто розпорядилася своїм правом на власний розсуд.

Рішенням Тростянчикської сільської ради від 19 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 в надані дозволу на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та знято її з обліку.

Отже, право користування ОСОБА_1 було припинено добровільно на підставі її заяви про відмову від земельної ділянки відповідно до положень ст. 142 ЗК України.

Рішенням 34 сесії 6 скликання Тростянчикської сільської ради від 19 березня 2015 року надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Рішенням 37 сесії 6 скликання Тростянчикської сільської ради від 18 серпня 2015 року ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Надано ОСОБА_2 у власність земельні ділянки загальною площею 0,35554 га у тому числі: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,2500 га (кадастровий номер :02:005:0151); для ведення особистого селянського господарства 0,1054 га (кадастровий номер :02:005:0152), що розташовані на території Тростянецького району Вінницької області за адресою: АДРЕСА_1 .

На час прийняття рішення про приватизацію земельної ділянки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 відбувалась за згодою його дружини ОСОБА_1 , у тому числі і як власника старого будинку, що розташований на спірній земельній ділянці. Жодного спору між сторонами з цього приводу не виникало.

Також слід ураховувати, що за відомостями будівельного паспорта, погодженого відділом містобудування та архітектури Тростянецької районної державно адміністрації, технічного паспорта на садибний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , що є власністю ОСОБА_1 рахується, як такий, що підлягає знесенню (т. 1 а. с.150-157).

Як слідує із пояснень сторін, на даний час ОСОБА_1 проживає у новозбудованому будинку за цією ж адресою, а старий будинок використовується як нежитлова господарська споруда.

Указані обставини свідчать про те, що протиріччя між сторонами виникли після розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. При цьому питання поділу майна, що є спільною сумісною власністю сторони не вирішували.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Проте, саме по собі визнання судом рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність незаконним та скасування рішення державного реєстратора, без вирішення питання поділу майна подружжя, не вирішить спору між сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції в обґрунтування рішення помилково послався на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 18 травня 2016 року по справі №6-658цс15, оскільки вказана правова позиція висловлена у спорі між двома землекористувачами, та не може бути застосована у цій справі з іншими фактичними обставинами.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Так, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

При розгляді справи «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) Європейський суд з прав людини в п. 68 свого рішення від 20 жовтня 2011 року під час перевірки наслідків для передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. права на мирне володіння майном, зазначив, що дія державного органу, який при виправленні помилки у своїй діяльності фактично анулював юридичну підставу, на якій виникло первісне право заявника на землю, становила втручання в зазначене право. Зокрема, щоб відповідати Конвенції, цей захід повинен бути законним і спрямованим на досягнення справедливого балансу між інтересами суспільства та інтересами заявника (див., серед багатьох інших джерел, зазначене вище рішення у справі «Стреч проти Сполученого Королівства» (Stretch v. the United Kingdom), п. 36).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Позивач не надала доказів того, що саме діями відповідачів порушуються її права, свободам чи інтересам, тому підстави для позбавлення ОСОБА_2 закріпленого в Конституції України права власності на земельну ділянку шляхом визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та скасування рішення державного реєстратора відсутні.

Статтею 140 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Тому припинення права власності на земельну ділянку в спосіб, яким позивач бажає захистити своє права законодавством не передбачене.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ЦПК України, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що їх регулює, відтак рішення суду першої не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні справи в частині вирішення зустрічних позовних вимог суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо судових витрат

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір за дві немайнові вимоги у розмірі у розмірі 1 280 грн. Оскільки судом апеляційної інстанції задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , звільненого від сплати судового збору та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, то з ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 920 грн (1 280 * 150%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 травня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Тростянчикської сільської ради Тростянецького району, Тростянецької районної державної адміністрації про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації відмовити.

В іншій частині рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 920 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис Л. О. Голота

Підпис С. Г. Копаничук

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький