Справа № 654/3963/18
Провадження №2/654/309/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року

Голопристанський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді - Сіянко В.М.,

за участю: секретаря - Петришак В.П.,

представника позивача - Кобизь С.А.

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом виконавчого комітету Голопристанської міської ради в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

У С Т А Н О В И В :

25.10.2018р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_4 є матір`ю неповнолітного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька хлопчика записані зі слів матері на підставі ст.. 135 СК України. Також відповідачі є батьками спільних малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак своїх батьківських обов`язків не виконують. Так, ОСОБА_5 з травня 2018 р. проживає в м. АДРЕСА_1 області, вихованням та утриманням своїх малолітніх дітей не займається, життям та здоров`ям не цікавиться, будь-якої участі в їхньому розвитку та вихованні не приймає. ОСОБА_4 зарекомендувала себе негативно, зловживає спиртними напоями, дітей часто залишає без догляду та матеріально їх не забезпечує. В зв`язку з даними обставинами, рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Голопристанської міської ради було надано висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їхніх дітей. Таким чином, позивач, посилаючись на п. 2 ч.1, ч3 ст. 164 СК України, просив задовольнити свої вимоги, а неповнолітніх дітей передати органу опіки та піклування та стягнути з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 аліменти на їхнє утримання в розмірі 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дітей відповідного віку щомісячно до їхнього повноліття.

В судовому засіданні представник позивача Кобизь С.А. позовні вимоги підтримала на підставах викладених в позовній заяві та наполягала на їхньому задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд в їхньому задоволенні відмовити, оскільки вона усвідомила свої помилки, виправилась та намагатиметься належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку встановленому законом. Відзив до суду не надходив. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька ОСОБА_1 записані за вказівкою матері, що передбачено ст.. 135 СК України.

Також згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 являються батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ч.1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина 4 ст. 155 СК України).

Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Із наданих та досліджених письмових доказів, судом було встановлено, що ОСОБА_5 за період проживання на території Голопристанської міської ради зарекомендував себе негативно, зловживав алкогольними напоями, підтримував відносини з особами з сумнівною репутацією, раніше судимими, схильними до вживання наркотичних речовин. Маючи на утриманні малолітніх дітей матеріально їх не забезпечував. Постійного місця проживання не має, на теперішній час проживає в Донецькій області.

Своїм висновком, орган опіки та піклування виконавчого комітету Голопристанської міської ради вважав за доцільне позбавити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно їхніх дітей.

Таким чином, аналізуючи встановлені відомості в сукупності з матеріалами справи, суд вважає доведеною винну поведінку ОСОБА_5 на свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками та ухилення від їхнього виконання, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_4 , суд враховує наступне.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Як вбачається з останньої наданої на відповідача характеристики, ОСОБА_4 зарекомендувала себе посередньо, проживає в орендованому помешканні разом з дітьми, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, стає на шлях виправлення. Скарг від сусідів не надходило, приводи і профілактичні бесіди з нею не проводились. Працює по договору найму, сама забезпечує дітей, оскільки чоловік з ними не проживає та місце його знаходження достеменно не відомо.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 21.03.2019р. встановлено, що ОСОБА_4 проживає разом з двома дітьми. Найменший син перебуває в будинку дитини. Старший син навчається в м. Києві та приїздить до матері на канікули. Донька відвідує підготовчі заняття в Голопристанській гімназії та з вересня 2019р. буде навчатися в першому класі даного навчального закладу. Будинок обладнаний необхідними меблями та комунікаціями. Зроблено висновок про наявність умов для виховання, навчання та розвитку дітей.

Відповідно до листа головного лікаря КЗ «Херсонський обласний Будинок дитини» Херсонської обласної ради від 12.02.2019р., малолітній ОСОБА_3 перебуває в даному закладі на повному державному утриманні за заявою матері з 27.12.2018р. і до теперішнього часу. У 2019 році мати двічі відвідувала сина та щоразу приносила велику упаковку памперсів. Хлопчик має патологію та отримує спеціальне харчування.

Факт покращення поведінки відповідача також був відмічений в судовому засіданні представником позивача.

Таким чином, проаналізувавши надані докази та оцінивши отримані в судовому засіданні відомості, суд приходить до висновку, що поведінка відповідачки зазнала змін в позитивному напрямку, оскільки остання на теперішній час припинила вживання алкогольних напоїв, покращила житлово-побутові умови, змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, має намір та бажання самостійно виховувати власних дітей, піклуватися про них та забезпечувати їхні потреби. Отже, аналіз вказаних обставин, на переконання суду свідчить про те, що позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно її дітей, не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання ОСОБА_4 остаточно змінити ставлення до виховання дітей, піклування про їхній фізичний і духовний розвиток, спілкування з ними в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, засвоєнню загальновизнаних норм моралі та більш активної участі матері у догляді за дітьми.

В зв`язку з вищевикладеним, суд відмовляє в задоволенні вимог про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно її дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Враховуючи те, що позовні вимоги про передачу дітей органу опіки та піклування та стягнення аліментів є похідними від вимоги про позбавлення батьківських прав, в якій суд відмовляє, останні також не підлягають задоволенню. З приводу стягнення аліментів з ОСОБА_5 суд зазначає про те, що діти залишаються з матір`ю, а отже їй і належить право пред`явлення цієї вимоги в окремому спорі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 150, 164, 166 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 6. ст. 164 СК України рішення суду після набрання ним законної сили направити органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей.

Повне судове рішення складено 25.04.2019р.

Суддя В. М. Сіянко