ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 577/3997/15-ц Номер провадження 22-ц/814/760/19Головуючий у 1-й інстанції Гетьман В.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.

секретар Радько О.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Сумигаз»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області, ухвалене 15 листопада 2018 року в приміщенні суду в м. Конотоп у складі судді Гетьмана В.В.

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах, просила скасувати наказ про її скорочення від 26 червня 2015 року, поновити її на посаді юристконсульта ПАТ «Сумигаз» в м. Конотоп; зобов'язати ПАТ «Сумигаз» анулювати записи про скорочення в трудовій книжці; період з 26 червня 2015 року до моменту розгляду справи у суді і винесення остаточного рішення по справі вважати вимушеним прогулом; стягнути з ПАТ «Сумигаз» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26 червня 2015 року по дату винесення рішення по справі.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 22 червня 2001 року вона працювала в Конотопському управлінні по експлуатації газового господарства ПАТ «Сумигаз» на посаді юрисконсульта за безстроковим трудовим договором.

З квітня 2009 року вона знаходилась у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, 28 червня 2009 року народила дитину, а у серпні 2009 року їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Зазначала, що 22 червня 2012 року приступила до роботи, а 02 липня 2012 року її попередили про скорочення посади юрисконсульта з 03 вересня 2012 року, що було погоджено зборами профспілки, які відбулися за її відсутності.

Вказувала, що з 22 серпня 2012 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, під час якої 01 листопада 2014 року її було переміщено на посаду юрисконсульта ПАТ «Сумигаз».

Після виходу з відпустки, 26 червня 2015 року вона приступила до роботи і цього ж дня її було попереджено про скорочення з 26 червня 2015 року.

Наказом голови правління ПАТ «Сумигаз» від 26 червня 2015 року № 342к її звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважає, що при її звільненні не було дотримано норми чинного законодавства.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано наказ голови правління ПАТ «Сумигаз» від 26 червня 2015 року за № 342к про звільнення ОСОБА_2, юристконсульта ПАТ «Сумигаз» з роботи 26 червня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КзпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді юристконсульта ПАТ «Сумигаз» з розташуванням робочого місця у м. Конотоп Сумської області.

Стягнуто з ПАТ «Сумигаз» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 червня 2015 року по 15 листопада 2018 року в сумі 152 276,64 грн. з відрахуванням податків, обов'язкових зборів та платежів.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «Сумигаз», просило скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що поза увагою місцевого суду залишено той факт, що на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, які потягли вивільнення працівників. Звільнення ОСОБА_2 було проведено із дотриманням вимог трудового законодавства. Вказує, що переважного права на залишення на роботі позивач не мала. Окрім того, місцевим судом, на думку апелянта, неправильно визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, що 22 червня 2001 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу до Конотопського управління по експлуатації газового господарства ПАТ «Сумигаз» на посаду юрисконсульта по безстроковому трудовому договору.

З квітня 2009 року вона знаходилась у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, 28 червня 2009 року народила дитину, в серпні 2009 року їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

22 червня 2012 року ОСОБА_5 приступила до роботи.

Рішенням правління ПАТ «Сумигаз» від 27 червня 2012 року було визначено перспективні принципи побудови організаційної структури підприємства, в пункті 3 якого визначено принцип проведення змін в організації виробництва та праці товариства за напрямом централізації адміністративного управління.

Протоколом № 11 від 27 червня 2012 року правлінням ПАТ «Сумигаз» прийнято рішення про впровадження принципів централізації управління на основі дослідження змін в організаційній структурі Конотопського управління по експлуатації газового господарства ПАТ «Сумигаз», доручено начальнику управління впровадити зміни організаційної структури Конотопського управління по експлуатації газового господарства за напрямом централізації адміністративного управління.

На виконання даного рішення керівництвом Конотопського управління по експлуатації газового господарства ПАТ «Сумигаз» 02 липня 2012 року було прийнято рішення про скорочення посади юрисконсульта Конотопського управління по експлуатації газового господарства ПАТ «Сумигаз».

02 липня 2012 року ОСОБА_2 було попереджено про скорочення посади юрисконсульта з 03 вересня 2012 року та наступне звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, запропоновано їй переведення на вільну вакансію контролера газового господарства.

Роботодавець звернувся до профспілкового комітету за наданням згоди на звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, 07 серпня 2012 року така згода була отримана.

ОСОБА_2 звернулась до роботодавця із заявою про надання їй відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 6 років і така відпустка була надана їй відповідно до наказів, які видавались начальником Конотопського управління по експлуатації газового господарства у період з 22 серпня 2012 року по 25 червня 2015 року (т. 1 а. с. 61-66).

З 01 листопада 2014 року на виконання рішення Наглядової ради ПАТ «Сумигаз» про ліквідацію (закриття) відокремлених підрозділів (філій) та затвердження нової організаційної структури товариства наказом № 184 від 17 жовтня 2014 року в товаристві було введено нову організаційну структуру, згідно з якою ліквідовані (закриті) відокремлені підрозділи (філії) ПАТ «Сумигаз», зокрема, Конотопське управління по експлуатації газового господарства, створені на базі ліквідованих відокремлених підрозділів (філій) ПАТ «Сумигаз» виробничі структурні підрозділи, зокрема Конотопське управління по експлуатації газового господарства.

Згідно наказу № 249 від 31 жовтня 2014 року юрисконсульта Конотопського управління по експлуатації газового господарства ОСОБА_2 переміщено в ПАТ «Сумигаз» з 01 листопада 2014 року з розташуванням робочого місця у м. Конотоп (т. 1 а. с. 71).

Відповідно до наказу ПАТ «Сумигаз» № 184 від 17 жовтня 2014 року «Про впровадження нової організаційної структури» 24 жовтня 2014 року прийнято наказ № 233 «Про скорочення штату та чисельності працівників».

За заявою ОСОБА_2 згідно наказу ПАТ «Сумигаз» від 26 червня 2015 року було перервано відпустку юрисконсульта ПАТ «Сумигаз» для догляду за дитиною до досягнення шестирічного віку і вона приступила до виконання своїх обов'язків.

Наказом ПАТ «Сумигаз» № 342к від 26 червня 2015 року позивачку звільнено з роботи 26 червня 2015 року, з посади юрисконсульта ПАТ «Сумигаз» у зв'язку зі скороченням штату працівників, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 78).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про обґрунтованість позову ОСОБА_2 в частині незаконності її звільнення та необхідності поновлення її на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено, що позивачку 26 червня 2015 року звільнено з посади юрисконсульта ПАТ «Сумигаз». Разом з тим доказів про попередження позивачки про наступне її звільнення з зазначеної посади не пізніше ніж за два місяці матеріали справи не містять.

Відповідно до попередження про скорочення посади юрисконсульта з 03 вересня 2012 року та наступне звільнення, ОСОБА_2 було повідомлено про звільнення з 03 вересня 2012 року з посади юрисконсульта Конотопського управління по експлуатації газового господарства ПАТ «Сумигаз». Попередження працівника про звільнення з 26 червня 2015 року з посади на посаді юристконсульта ПАТ «Сумигаз» відповідачем здійснено не було.

Не дотримано відповідачем при звільненні позивачки і вимоги статті 43 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди на її звільнення виборного органу первинної профспілкової організації.

Посилання апелянта як на доказ такої згоди на висновок від 07 серпня 2012 року суперечить вищезазначеним обставинам та не узгоджується з частиною восьмою статті 43 КЗпП України, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Таким чином згода профспілкового органу, на момент звільнення ОСОБА_2 26 червня 2015 року вичерпала свою дію за часом.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що на момент звільнення відповідачем пропонувались позивачеві усі наявні вакантні посади для працевлаштування.

Посилання апелянта на те, що на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, не заслуговують на увагу, оскільки судом не давалась правова оцінка вказаним обставинам, так само як і діяльності підприємства з визначення чисельності і штату працівників певної спеціальності та кваліфікації.

Доводи апелянта щодо відсутності у позивача переважного права на залишення на роботі є безпідставними, оскільки вказана обставина не була покладена в основу судового рішення про визнання звільнення ОСОБА_2 незаконним.

Незгода ПАТ «Сумигаз» з розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який було стягнуто на користь позивача, є необґрунтованою.

У матеріалах справи відступні відомості щодо виконання ПАТ «Сумигаз» рішення Апеляційного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Апелянтом також не надано доказів того, що за період з лютого по червень 2016 року ОСОБА_2 було здійснено виплату заробітної плати чи інших платежів.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.М. Бондаревська

Т.О. Кривчун