ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 684/865/18
Провадження № 22-ц/4820/815/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: представники апелянта ОСОБА_4, ОСОБА_5,

позивач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Старосинявської центральної районної лікарні на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2019 року (суддя Галиш І.Б.) за позовом ОСОБА_6 до Старосинявської центральної районної лікарні про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення та накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Старосинявської центральної районної лікарні (далі Старосинявська ЦРЛ) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила, визнати незаконним та скасувати наказ №125-к від 01.08.2018 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, визнати незаконним та скасувати наказ №165-к від 31.10.2018 про її звільнення з посади медсестри маніпуляційного кабінету поліклініки Старосинявської ЦРЛ за систематичне невиконання трудових обовязків та поновити її на зазначеній посаді, стягнути з Старосинявської ЦРЛ на її користь компенсацію за вимушений прогул з 01.11.2018 року по день поновлення на роботі, а також просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Позов мотивувала тим, що з 01.08.1985 року працювала на посаді медсестри поліклініки Старосинявської районної лікарні, з 06.12.2013 року переведена на посаду медсестри процедурного кабінету поліклініки.

31 жовтня 2018 року наказом головного лікаря Старосинявської ЦРЛ звільнена з посади медсестри маніпуляційного кабінету за систематичне невиконання трудових обовязків без поважних причин за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення позивач вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що проведено з грубим порушенням КЗпП України, зокрема, оспорюваний наказ від 31.10.2018 року №165-к прийнятий з порушенням вимог ст.ст. 43, 148, 149 КЗпП України, а саме: не отримана попередня згода профспілкової організації на звільнення позивача; звільнення позивачки за ініціативи власника або уповноваженого органу проведено в період її тимчасової непрацездатності; не враховано ступінь тяжкості проступку - не встановлено вини позивача; не встановлено шкоди, заподіяної проступком; не враховано обставини, за якими вчинено проступок; не враховано заходи заохочення які застосовувались відносно позивачки на роботі.

Крім того, не погоджується позичка зі змістом наказу №125-к від 01.08.2018 року, вважає його незаконним та таким, що винесений необґрунтовано, без належної перевірки фактичних обставин, недоведеність порушення з її сторони трудової дисципліни та положень посадової інструкції медичної сестри процедурного кабінету поліклінічного відділення. Враховуючи безпідставність цього наказу та його взаємозвязок із підставою звільнення, просила визнати його незаконним та скасувати.

Крім того, ОСОБА_6 вважає, що внаслідок незаконного звільнення їй також спричинено моральну шкоду, тому остання просила суд захистити її права та задовольнити позов.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ головного лікаря Старосинявської центральної районної лікарні № 165-к від 31.10.2018 року про звільнення з роботи та поновлено ОСОБА_6 на посаді медичної сестри маніпуляційного кабінету.

Стягнуто з Старосинявської центральної районної лікарні 15646 грн. 40 коп. на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з яких мають бути відраховані податок на доходи фізичних осіб та інші обовязкові платежі, а також 1000 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення мотивоване тим, що звільнення позивача проведено з порушенням чинного законодавства про працю, оскільки дисциплінарне стягнення за наказом від 01.08.2018 року, яке передувало наказу про звільнення, застосовано до позивача без достатніх на те підстав, недоведеність порушення правил трудової дисципліни, трудових обовязків, зі сторони позивачки, що свідчить про відсутність систематичних порушень та систематичного невиконання позивачем, як працівником без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що могло бути підставами для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП.

В апеляційній скарзі Старосинявська центральна районна лікарня, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що попри вірне встановлення фактичних обставин справи суд першої інстанції дійшов протилежних висновків щодо наказу від 01.08.2018 року про накладення дисциплінарного стягнення, а саме те, що догана винесена незаконно та необґрунтовано, а дисциплінарне стягнення накладено безпідставно, при цьому суд відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо скасування догани у звязку з пропуском строку позовної давності на її оскарження.

Апелянт вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог поставивши під сумнів наказ №125-к від 01.08.2018 року про накладення дисциплінарного стягнення на позивачку, не скасувавши даний наказ, суд зробив висновок про те, що догана є недійсною, а тому не було систематичного невиконання трудових обовязків.

Судом першої інстанції не було враховано вимоги ч.3 ст.149 КЗпП України, ступінь тяжкості дисциплінарного проступку який було вчинено позивачкою в жовтні 2018 року.

Вважає, що в даному випадку постраждала репутація не тільки позивачки, а й усієї лікарні.

Також не погоджується з висновком суду в частині відшкодування моральної шкоди, при цьому вказує на відсутність будь-яких розрахунків щодо її обґрунтування.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_6 вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою що задоволенню не підлягає.

Вказувала, що відповідач не довів належним чином, які саме норми медичної етики чи медичної деонтології порушила позивач виконуючи свої трудові обовязки.

На її думку суд прийшов до обєктивного висновку про відсутність доказів щодо правомірного застосування до позивачки дисциплінарного стягнення за наказом від 01.08.2018 року №125-к, а тому винесення наказу №165-к від 31.10.2018 року про її звільнення є незаконним внаслідок відсутності систематичного невиконання трудових обовязків без поважних причин.

В судовому засіданні представники Старосинявської центральної районної лікарні ОСОБА_4, ОСОБА_5, підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 01.08.1985 року по 31.10.2018 року ОСОБА_6 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 06.12.2013 року займала посаду медичної сестри процедурного кабінету поліклініки Старосинявської центральної районній лікарні, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача БТ-І № 0832327 від 02.08.1983 року.

Згідно наказу головного лікаря Старосинявської центральної районної лікарні № 165-к від 31 жовтня 2018 року ОСОБА_6 звільнено із посади м/с маніпуляційного кабінету за систематичне невиконання трудових обовязків без поважних причин згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України з 31.10.2018 року.

Відповідно до змісту даного наказу, підставою його видачі є акт службового розслідування від 31.10.2018 року та акт про систематичне невиконання трудових обовязків від 31.10.2018 року, якими встановлено, що в період роботи м/с маніпуляційного кабінету ОСОБА_6 систематично непрофесійно виконувала свої трудові обовязки без поважних причин, чим поставила під загрозу життя та здоровя пацієнта, а також те, що наказом № 125-к від 01.08.2018 року ОСОБА_6 вже була оголошена догана за порушення трудових обовязків.

Згідно акта службового розслідування на скаргу ОСОБА_8 від 31.10.2018 року комісією встановлено, що 25.10.2018 року ОСОБА_8 звернувся із скаргою про те, що м/с ОСОБА_6 підмінила систему для в/в крапельного введення. ОСОБА_8 23.10.2018 року звернувся із проханням до ОСОБА_6 прокапати йому ліки та приніс свої медикаменти, систему та листочок, на якому були записані медикаменти. Медсестра ОСОБА_6 прийняла хворого без направлення лікаря і листка призначень лікаря, медикаменти та систему відкривала не у присутності ОСОБА_8, а за ширмою, що є грубим порушенням обовязків та призвело до скарги.

У акті про систематичне невиконання трудових обовязків без поважних причин м/с маніпуляційного кабінету поліклініки ОСОБА_6 викладені аналогічні обставини щодо скарги ОСОБА_8, також зазначено, що в період роботи ОСОБА_6 систематично непрофесійно виконувала трудові обовязки без поважних причин, грубила пацієнтам, останній випадок стався 01.08.2018 року, про що виданий наказ про оголошення догани, не виконує наказу МОЗ № 325 по утилізації медичних відходів.

Наказом головного лікаря Старосинявської ЦРЛ від 01.08.2018 року № 125-к маніпуляційній медсестрі ОСОБА_6 за грубе порушення деонтології та медичної етики оголошено догану.

Підставою накладення даного дисциплінарного стягнення у наказі зазначено про те, що 31.07.2018 року до медсестри ОСОБА_6 звернулась хвора Х. з проханням надати клаптик вати для забору аналізу крові на цукор, однак ОСОБА_6 в грубій формі відмовила у проханні.

Яквбачається із наданої позивачем виписки із карти в період з 28 жовтня 30 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_6 перебувала та стаціонарному лікуванні у Старосинявській ЦРЛ, про що свідчить виписка із медичної картки стаціонарного хворого, та листок непрацездатності АДО №455696 про звільнення від роботи з 29.10.2018 року по 30.10.2018 року, до роботи приступити 31 жовтня 2018 року.

З метою уточнення діагнозу та подальшого лікування, ОСОБА_6 31.10.2018 року отримала від сімейного лікаря направлення в консультативну поліклініку Хмельницької обласної лікарні до лікаря ревматолога, кардіолога.

Згідно виписного епікризу Хмельницької обласної лікарні ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні у ревматологічному відділенні з 01.11.2018 року по 09.11.2018 року з діагнозом: хронічна ревматична хвороба серця, після стаціонарного лікування рекомендовано спостереження у кардіолога за місцем проживання.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб працівник допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, яке носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

При цьому, пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» дав тлумачення систематичності. Так, відповідно до п.23 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Вирішуючи позов про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення за систематичне порушення трудової дисципліни, суд має враховувати, що тільки правомірно накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за п.3 ст.40 КЗпП України, а тому необхідно з'ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільненню.

Таким чином, підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого й такого, що не втратив юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

При цьому, роботодавець зобовязаний довести правильність застосування ним всіх попередніх дисциплінарних стягнень та факт вчинення працівником нового порушення трудових обовязків, якими він обґрунтовував наказ про звільнення.

Як встановлено судом, наказу від 31.10.2018 року №165-к «Про звільнення ОСОБА_6М.» передував наказ від 01.08.2018 року№125-к «Про порушення деонтології та медичної етики м/с ОСОБА_6М.» про оголошення ОСОБА_6 догани.

Дисциплінарне стягнення - догана, застосоване до ОСОБА_6 за порушення деонтології та медичної етики.

Відповідно до змісту наказу від 01.08.2018 року №125-к, 31.07.2018 року під час робочого дня до маніпуляційної медсестри ОСОБА_6 звернулася хвора Х. з проханням надати клаптик вати для забору аналізу крові на цукор. Маніпуляційна медсестра ОСОБА_6 в грубій формі відмовила в проханні.

Посадові обовязки, права та відповідальність ОСОБА_6 визначені у Посадовій інструкції медичної сестри процедурного кабінету поліклінічного відділення, затвердженої 05 січня 2016 року головним лікарем Старосинявської ЦРЛ (далі Посадова інструкція).

Зазначеною інструкцією передбачено знання медичною сестрою маніпуляційного кабінету ОСОБА_6 правил медичної етики та деонтології. Дотримуватись правил медичної етики і деонтології по відношенню до колег, пацієнтів, родичів пацієнтів відповідно до морально етичних норм, етичного кодексу медичної сестри України (а.с.37,38).

Поняття медичної етики та деонтології це загальнонаукові поняття, сукупність етичних норм і принципів поведінки медичного працівника при виконанні своїх професійних обовязків.

Допитана як свідок ОСОБА_9 пояснювала суду, з поміж іншого, що її чоловік, якому ОСОБА_6 відмовила надати клаптик вати, не вказував саме у якій формі остання відмовила надати йому клаптик вати та чим вона це обґрунтувала.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність безпосереднього порушення ОСОБА_6 трудової дисципліни чи невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, а саме грубого порушення деонтології та медичної етики є правильним.

Таким чином, за відсутності систематичного невиконання позивачем без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором, суд зробив правильний висновок про скасування наказу №165 від 31 жовтня 2018 року про звільнення з роботи ОСОБА_6 та поновлення її на роботі.

Твердження апелянта щодо наявності протилежних висновків суду першої інстанції відносно наказу №125-к від 01.08.2018 року, а саме щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання зазначеного наказу незаконним та його скасування, у звязку з пропуском строку позовної давності, не впливає на зазначені висновки суду, оскільки підставою для звільнення працівника за п.3 ст.40 КЗпП України можуть бути правомірно накладені дисциплінарні стягнення за безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За приписами ч.1,2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_6 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 01.11.2018 року по день ухвалення рішення 20.02.2019 року в розмірі 15646,40 грн., з яких мають бути відраховані податки та інші обовязкові платежі.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Наявність порушених трудових прав позивачки встановлено, тому висновок суду першої інстанції про відшкодування ОСОБА_6 моральної шкоди є правильним. Розмір відшкодованої моральної шкоди 1000 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу №125-к від 01.08.2018 року про притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Старосинявської центральної районної лікарні залишити без задоволення.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

ОСОБА_2

ОСОБА_3