Справа № 127/5835/16-ц
Провадження № 22-ц/801/650/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 рокуСправа № 127/5835/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Якименко М. М.,

суддів : Сала Т. Б., Шемети Т.М.

за участі секретаря судового засідання Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Гуменюком К.П.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницька міська рада про поділ (виділ) частки майна та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він являється власником ј частки будинковолодіння по бульвару М. Сибіряка,6 м. Вінниця. Іншими співвласниками є відповідачі, сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу в натурі вказаного житлового будинку. Даний будинок розташований на земельній ділянці, яка перебуває в сторін у користуванні та кожний використовує ту частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування своєї частини будинку, господарських будівель та споруд.

Вказує, що відповідач ОСОБА_5 розпочала будівництво фундаменту на земельній ділянці без згоди позивача, закрила проїзд до його гаража яким він користується, чим порушила його права. На пропозицію ОСОБА_4 встановити порядок користування земельною ділянкою не реагувала, при цьому наполягала на проведення спільної приватизації даної земельної ділянки.

Пославшись на вказані обставини та на те, що згоди щодо розподілу спірного майна сторони не дійшли, позивач просив суд поділити в натурі житловий будинок, виділивши кожному із співвласників частку майна на підставі проведеної будівельно-технічної експертизи, а також встановити порядок користування земельною ділянкою згідно висновку земельно-технічної експертизи.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_5 її частку у праві спільної часткової власності на 1/2 частки домоволодіння згідно варіанту № 3 висновку судової експертизи а саме: в житловому будинку літ «А» - коридор 1-1, кухню 1-2, кімнату 1-3, кімнату 1-4, кімнату 1-5, кухню 2-1, коридор 2-2, кімнату 2-3, ганок, сарай «К», убиральню «Л», сарай «М», гараж «Е».

Виділено в натурі у власність ОСОБА_4 його частку у праві спільної часткової власності на 1/4 частки домоволодіння згідно варіанту № 3 висновку судової експертизи, а саме: в житловому будинку літ «Ж» - коридор 3-1, вітальню 3-2, санвузол 3-4, кухню 3-5, гараж «Д»; в житловому будинку літ «А» - санвузол 1-6.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_3 його частку у праві спільної часткової власності на 1/4 частки домоволодіння згідно варіанту № 3 висновку судової експертизи, а саме: в житловому будинку літ «Ж» - комору І, комору 3-3, коридор 3-6, кімнату 3-7, туалет 3-8, комору 3-9, кімнату 3-10, веранду ІІ, убиральню «З».

Огорожу №1 та колодязь №2 залишено у спільному сумісному користуванні.

Зобовязано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спільно здійснити переобладнання приміщень житлового будинку літ. «А» з прибудовами № 6 по бульвару Маміна-Сибіряка в м. Вінниця згідно варіанту № 3 висновку судової експертизи заклавши дверний отвір між приміщеннями 1-1 та 1-6 та улаштувати дверний отвір між приміщенням 1-6 та двором.

Зобовязано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно здійснити переобладнання приміщень житлового будинку згідно варіанту № 3 судової експертизи, заклавши дверний отвір між приміщеннями 3-2 та 3-3, улаштувати дверний отвір між приміщенням І та 3-3, та улаштувати перегородку між приміщеннями 3-2 та 3-3.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 компенсації за відступ від частки в праві власності на домоволодіння в розмірі 67387,66 гривень та 104929,65 гривень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Позивач та відповідач ОСОБА_5 рішення в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. Пославшись на його незаконність і необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування усіх обставин справи, в апеляційній скарзі просить його скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

В свою чергу ОСОБА_5 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, де просила її залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Правом на подання відзиву позивач не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача , дослідивши матеріали справи та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належала 1/2 частки будинковолодіння, розташованого в м. Вінниця по бульвару М. Сибіряка № 6, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 08 лютого 1982 року № 1955 виданого виконавчим комітетом ВМР народних депутатів (а. с. 48, т. 1).

Позивач подарував 1/4 частку належної йому на праві власності будинковолодіння ОСОБА_3 відповідно до договору дарування від 19 лютого 2016 року.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 лютого 2016 року № 53603564 право приватної спільної часткової власності на 1/4 частку двох житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами 19 лютого 2016 року зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування.

Право приватної спільної часткової власності на ј частку двох житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, 11 лютого 2016 року зареєстроване за ОСОБА_4 (а. с. 5-6, т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 08 лютого 1982 року № 1954 виданого виконавчим комітетом ВМР народних депутатів ОСОБА_5 на праві власності належить 1/2 частки будинковолодіння, розташованого в м. Вінниця по бульвару М. Сибіряка № 6, (а. с. 47, т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Замостянської районної Ради народних депутатів від 24 грудня 1981 року № 846 закріплена земельна ділянка за домоволодінням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по бульвару М.Сибіряка 6 площею 683 кв. м., з яких 83,0 кв. м. в тимчасове користування під посів господарських культур з земельної ділянки міського земельного фонду (а. с.13, т. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Користувачем земельної вказаної ділянки є ОСОБА_3, адже набувши права власності на 1/4 частку зазначеного будинковолодіння, до нього перейшло право користування земельною ділянкою.

Між сторонами існує спір щодо користування належними їм частками у житловому будинку та земельною ділянкою.

Згідно висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи №1900-1903/17-21 від 30 січня 2018 року експертом запропоновано три варіанти поділу спірного будинку (а.с. 162-202, т.1).

Судом першої інстанції обрано третій варіант ,запропонований експертом, так як виділ часток є максимально наближеним до розміру часток у праві спільної часткової власності. Розмір компенсації, яка підлягає сплаті ОСОБА_5 іншими співвласниками в розмірі 67 387, 66 гривень та 104 929, 65 гривень, є меншим ніж за іншим варіантом. Так само обсяг будівельних та ремонтно будівельних робіт для здійснення ізольованого користування виділеними приміщеннями є меншим ніж за іншими варіантами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 3ст.358ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до 1,2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Судом встановлено, та сторонами не оспорювалось, що будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності із визначенням розміру: ОСОБА_5 - 1/2 частки, ОСОБА_4 1/4 частки та ОСОБА_3 -1/4 частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Враховуючи викладене, що між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) частки житлового будинку, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, та зважаючи на наявне у позивача право передбачене ч. 3 ст. 367 ЦК України на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення поділу житлового будинку, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно, колегія суддів погоджується з висновками суду про обґрунтованість заявлених вимог і вважає, що обраний судом третій варіант розподілу будинку технічно можливий, є максимально наближеним до розміру часток співвласників у праві власності та розмір компенсації, яка підлягає сплаті є меншою ніж у іншому висновку.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд правильно виходив із висновку судової експертизи, де експертом зокрема зазначено, що земельна ділянка, яка перебуває в користуванні сторін, не впорядкована відповідно до вимог діючого законодавства, її межі, не відповідають фактичній межі суміжної земельної ділянки, які в свою чергу занесені до бази ДЗК, а тому в розумінні положень ст. 79-1 ЗК України, земельна ділянка по бульвару М.Сибіряка 6 в м. Вінниця не є сформованою, як обєкт цивільних прав.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд, призначаючи експертизу не взяв до уваги одне із заявлених питань позивача про виділ в натурі частки кожного зі співвласників у майні на час розгляду справи, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Скаржник був учасником справи, йому були відомі всі обставини, заявлені доводи. Жодного клопотання чи заяви про призначення експертизи та запитань перед експертами скаржник не заявляв , з зустрічним позовом про збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності не звертався.

Більш того, надав суду заяву, де просив розглянути справу у його відсутність.

Тому, вказані доводи апеляційної скарги до уваги не приймаюся, так як апеляційний суд розглядає справу у межах позовних вимог, які були заявлені позивачем в суді першої інстанції.

Безпідставним є також посилання в апеляційній скарзі на ту обставину , що суд проігнорував прохання позивача та відповідача ОСОБА_5 визначити їх частки з врахуванням добудов, прибудов та знесених обєктів нерухомого майна, оскільки з такими заявами сторони до суду першої інстанції не звертались.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги зводяться в основному до порушення прав саме позивача, а не самого відповідача ОСОБА_3

Хоча з апеляційною скаргою, як вже було зазначено вище, позивач не звертався.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак посилань на такі порушення норм процесуального права апеляційна скарга не містить, як і не містить посилань на такі порушення, які ч. 3 ст. 376 ЦПК України визначені як обов'язкові для скасування судового рішення, а тому судом апеляційної інстанції відхиляються доводи скарги про порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді Т.Б. Сало

ОСОБА_6