Справа № 636/3664/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Карімова І.В.,

за участю секретаря Селеверстової Л.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Погрібної Тетяни Сергіївни про тимчасову заборону у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби (ВДВС) по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції (ГТУЮ) у Харківській області Погрібна Т.С. звернулась до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішеннями суду. Посилається на те, що на підставі виконавчого листа № 636/3664/15-ц, виданого Чугуївським міським судом Харківської області, у Міжрайонному ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву ГТУЮ у Харківській області 02.04.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 50895185 з примусового виконання рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором у розмірі 89210,43 гривень та судових витрат в сумі 892,10 грн.

Зазначене рішення суду та вимоги постанови державного виконавця від 02.04.2016 року про надання декларації про доходи та майно боржником ОСОБА_1 не виконано, останній на виклики до ВДВС не з`являється. В ході проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню державним виконавцем не виявлено майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, відсутнє нерухоме та рухоме майно (автотранспортні засоби), що зареєстровані за боржником.

В судове засідання представник ВДВС не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, доводи подання підтримав.

ОСОБА_1 та представник стягувача за виконавчим листом ПАТ «Банк Фінанси та кредит» до суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином шляхом направлення судової повістки.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників справи на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає, що подання старшого державного виконавця не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ у редакції від 10.12.2015 встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

У поданні державним виконавцем не вказано доказів того, що боржник ОСОБА_1 має намір виїхати за межі України або робить це з метою ухилення від виконання судового рішення. Наявність лише самого зобов`язання не наділяє відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Оскільки, відповідно до ч. 4ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Вищевказаним законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність самого факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконаного зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Надані до подання ВДВС копії виклику № 17793 від 24.12.2017 та за №12811 від 15.05.2018 ОСОБА_1 до державного виконавця та посилання в поданні на неявку боржника на виклик не свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, оскільки відповідно до довідок відділення «Укрпошта» причиною повернення відправлення зазначено за закінчення встановленого строку зберігання, а не відмова адресата отримати виклик чи інші причини небажання отримати поштове відправлення. Інших доказів про неявку боржника на виклики державного виконавця після відкриття виконавчого провадження за період 2016-2018 роки до суду не надано.

Доводи подання містять перелік всіх дій державного виконавця по примусовому виконанню рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року в рамках виконавчого провадження ВП № 50895185 по виявленню майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення ( в тому числі нерухоме та рухоме майно, що зареєстровано за боржником на праві власності), інформації про його місце роботи тощо, інформації щодо відсутності факту перетину кордону України ОСОБА_1 за період з 2016 по 2019 роки. Однак клопотання не містить доказів того, що боржник свідомо ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань, тобто має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що на теперішній час заявником не здійсненні заходи, які б доказували ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання,покладеного на нього судовим рішенням, суд вважає за необхідне в задоволенні подання про обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відмовити.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Погрібної Тетяни Сергіївни про тимчасову заборону у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: