Справа № 461/6701/16 Провадження № 2/450/133/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5,

про (предмет позову): визнати недійсним Попередній договір укладений 24.05.2016 року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований а адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт. Щирець, вул. Острівська. 2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за 1675; стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН 860914458, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, завданих збитків в сумі 169 080 грн.,

суд постановив

позиція позивача (підстави позову): оспорюваний правочин укладений позивачем внаслідок введення його (позивача) в оману відповідачем, якому було відомо про обтяження щодо предмету договору, існування судових проваджень предметом яких є право власності на предмет оспорюваного правочину. В якості авансу позивач передав відповідачеві грошові кошти у сумі 84 540, 00 грн. З урахуванням, що збитки підлягають відшкодування в подвійному розмірі, їхню (збитків суму) позивач розрахував шляхом подвоєння зазначеної суми.

Позиція відповідача: матеріали справи не містять доказів обізнаності відповідача щодо справи № 461/452/16-ц, доказів того, що відповідач був стороною вказаного спору, в який спосіб ця справа вплинула на вчинення правочину. Матеріали справи не містять даних щодо того, що відповідач був стороною виконавчого провадження щодо виконання рішень у цій справі. Позивач не вказує які саме права третіх осіб існували на момент вчинений правочини та якими доказами це доводиться. Позивач не вказує, які саме норми чинного законодавства та в який спосіб порушує третя особа приватний нотаріус. Позивач не надає доказів ухилення Відповідача від телефонних дзвінків, здійснення таких дзвінків. Матеріали справи не містять інформації щодо письмових звернень до укладення договору, як це передбачено п. 7 договору. Докази «злочинної змови» відповідача та третьої особи не доведено. Позивач просить стягнути завдані збитки, однак не посилається на і норми чинного законодавства України, що визначають поняття та види збитків. З позову не вбачається чи кошти є реальними збитками чи упущеною вигодою, як це передбачає ст. 22 ЦК України. Заява про зміну предмету позову

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: у судове засідання не зявилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

19.10. 2016 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 11.01. 2017 року заява про забезпечення позову; 11.01. 2017 року ухвала суду за результатом розгляду заяви про забезпечення позову; 23ю3. 2018 року заява в порядку ст. 49 ЦПК України; 23.03. 2018 року заява про залучення третьої особи; 17.12. 2018 року відзив на позовну заяву; 12.03. 2019 року повідомлення третьої особи про розгляд справи без її участі.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

24 травня 2016 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 1675.

Згідно з умовами зазначеного договору ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зобовязалися у майбутньому терміном до 01.08. 2016 року укласти договір купівлі продажу квартири (основний договір) у нотаріальній формі на умовах визначених цим договором (п. 1 Договору). Продавець ОСОБА_3, покупець ОСОБА_1 (п. 2.1 Договору). Обєкт продажу квартира АДРЕСА_1 (п. 2.2 Договору). Квартира належить ОСОБА_3 на підставі Договору дарування квартири посвідченого 01.02. 2016 року ОСОБА_5 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за № 271 (п. 2.3 Договору). В якості забезпечення виконання зобов'язань за цим договором ОСОБА_1 передав, до підписання цього договору ОСОБА_3 у рахунок майбутніх платежів гроші в сумі 84 540,00 (вісімдесят чотири п'ятсот сорок ) гривень 00 копійок. Зазначена вище сума розцінюється сторонами, як аванс у рахунок наступного договору купівлі-продажу. В разі відмови ОСОБА_3 укласти Договір купівлі-продажу в обумовлений строк або невиконання зобов'язань за цим договором, він зобов'язується повернути ОСОБА_1 сплачену ним по цьому договору суму 84 540,00 грн. У разі відмови ОСОБА_1 укласти договір купівлі-продажу, сплачена сума, а саме 84540,00 грн. йому повертається (п. 5 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами за вказаним Договором врегульовані ст. 635 ЦК України, за змістом ч. 1 3 зазначеної норми закону, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч. 1 ст. 635 ЦК України). Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 635 ЦК України). Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 3 ст. 635 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, з якої слідує, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Судом встановлено, що право власності квартиру АДРЕСА_1 було предметом судового спору у справі № 461/7079/13-ц, що перебувала на розгляді Галицького районного суду м. Львова та розглядалася судами перед укладенням спірного правочину та після його укладення.

Суд погоджується із стороною відповідача, що стороною позивача не надано відомостей про участь відповідача ОСОБА_3 у розгляді судових справи під час укладення спірного правочину. Також, у суду немає підстав вважати що ОСОБА_3 було відомо про існування Постанови державного виконавця від 02.02. 2016 року ВП № 50025973, згідно якої боржник ОСОБА_6.

З матеріалів справи слідує, що змова відповідача з третьою особою при укладенні оспорюваного правочину є припущенням позивача, оскільки не ґрунтується на наданих суду доказах.

Згідно п. 8 оспорюваного правочину ОСОБА_3, стверджує що квартира на момент укладення попереднього договору нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передана, не відчужена іншим способом не заставлена не передана в оренду, в податковій заставі не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб в Україні та за її межами немає, а особи, які зживають та (або) зареєстровані в квартирі на момент укладення основного говору, не заперечують проти виселення (зняття з реєстрації) їх у терміни встановлені основним договором.

Суд вважає, що відповідачеві ОСОБА_3 було відомо про заявлені вимоги третіх осіб на квартиру, що була предметом договору, і такий висновок суду слідує із наступного:

ВСУ у справі за № 6-2469цс16 висловлена думку про існування презумпції можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав. Не зважаючи на ту обставину, що вказана позиція стосується позовної давності, зазначена презумпція підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами при укладенні спірного правочину.

Крім того, на думку суду п. 8 оспорюваного правочину слід розуміти, з урахуванням принципу тлумачення правочину Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов'язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ"), стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна.

Законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності, в тому числі і тоді, коли йдеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності. Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного особі суб'єктивного права, а також їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Встановлені судом обставини, свідчать про те, що ОСОБА_3 умисно ввів в оману ОСОБА_1, що істотних умов Договору, а саме що відсутності заявлених прав третіх осіб на предмет договору та існування можливості у нього (ОСОБА_3) у визначений Попереднім договором термін укласти основний договір. Такі обставини свідчать про відсутність волі ОСОБА_3 перебувати у відносинах, породжених правочином купівлі продажу. Те, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями ОСОБА_3 зазначено вище.

На підставі наведеного суд прийшов до висновку про підставність заявлених позивачем позовних вимог про визнання недійсним Попереднього договору укладений 24.05.2016 року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований а адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт. Щирець, вул. Острівська. 2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за 1675.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пунктом 5 Договору передбачено, що на виконання оспорюваного правочину ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 84 540,00 грн. Згідно вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України, вказані кошти підлягають повернення ОСОБА_1, внаслідок застосування двохсторонньої реституції, яка є обовязковим наслідком недійсності правочину.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Заподіяні повивачеві збитки, останній оціни на суму 169 080,00грн., шляхом подвоєння авансового платежу.

В силу вимог п. 1, 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Заявлена позивачем сума збитків не ґрунтується на вимогах закону, спосіб її розрахунку не обґрунтований. Подвоєння суми авансового платежу, як спосіб визначення збитків не має під собою жодного правового підґрунтя.

Подвоєння суми платежу може застосуватися, як наслідок невиконання зобовязання забезпеченого завдатком, проте норми ст. 570 - 571 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки судом встановлена недійсність оспорюваного правочину з моменту його укладення.

Таким чином, заявлені позивачем збити в сумі 169 080,00 грн. стягненню з відповідача не підлягають.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1, - задоволити частково.

Визнати недійсним Попередній договір укладений 24.05.2016 року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований а адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт. Щирець, вул. Острівська. 2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за 1675

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН 860914458, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, 84 540,00 грн. (вісімдесят чотири тисячі пятсот сорок грн. 00 коп.), сплачених за недійсним правочином.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, в іншій їх частині, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН 860914458, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 понесені позивачем витрати у сумі 1550,20 грн. (одна тисяча пятсот пятдесят грн.. 20 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН 860914458, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4;

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 79000 м. Львів, вул. Дорошенка, 44/1.

Повне рішення суду складено 29.03.2019 року.

СуддяОСОБА_7