Справа № 461/3833/19
Провадження № 2/461/955/19
УХВАЛА

29.05.2019 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Пелех О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 .) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:

27.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Одночасно з поданням позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 7527257 та шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо вищевказаної квартири.

Свою заяву обґрунтовує тим, що 10.04.2017 року між позивачем та відповідачем укладено два договори позики на суми по 18000 доларів США кожний. Зазначає, що відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами не виконала, грошові кошти в строк, встановлений у таких договорах, не повернула. ОСОБА_2 є власником вищевказаної квартири. Стверджує, що до відповідача подано низку позовів про стягнення заборгованості, існують чотири виконавчих провадження, боржником яких є ОСОБА_2 Вважає, що на даний час існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у цій справі, оскільки незабезпечення позову призведе до того, що належне відповідачу майно може бути надалі відчужене з метою уникнення фактичного виконання рішення суду. Тому виникла необхідність звернення до суду із заявою про забезпечення позову, з метою унеможливлення до вирішення спору по суті незаконного відчуження відповідачем вищевказаного майна.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.2 ст.149 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Керуючись роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у п. 4 Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

При цьому, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, судом встановлено, що предметом спору за вищевказаною позовною заявою є стягнення заборгованості за договорами позики у загальному розмірі 37406,95 доларів США.

Також встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №167242491 від 20.05.2019 року квартира АДРЕСА_3 на праві власності належить ОСОБА_2 та перебуває в іпотеці ТзОВ «Фінансова компанія «ТРАСТ ФІНАНС».

Суд зазначає, що наявний у матеріалах справи витяг з результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 23.05.2019 року не свідчить про те, що у даних виконавчих провадженнях накладено арешт на все майно боржника, призначено експерта для оцінки арештованого майна, а також те, що здійснюється реалізація такого майна.

Окрім того, позивачемв обґрунтування поданої заяви не подано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав та інтересів, зокрема не вказано, які саме права та інтереси позивача можуть бути порушені; не зазначено, в чому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення судового рішення, або з яких причин захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

При цьому наявність самого по собі позову про стягнення заборгованості в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони користуватись або розпоряджатись житловим приміщенням, тобто вищевказаною квартирою, законному власнику з огляду на те, що право власності ОСОБА_2 на це приміщення позивачем не оспорюється, а предметом спору є лише виключно договірно-правові відносини стосовно стягнення заборгованості за договорами позики.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, зважаючи на те, що накладення арешту на майно та заборона вчиняти будь-які дії щодо об`єкту нерухомості, може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, яким це майно може належати, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 .) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Зубачик Н.Б.