Провадження № 22-ц/4808/646/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання незаконним рішення житлово-побутової комісії про зняття з квартирного обліку та відновлення особи на квартирному обліку за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2019 року під головуванням судді Татарінової О.А. в м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання незаконним рішення житлово-побутової комісії про зняття з квартирного обліку та відновлення його на квартирному обліку.

Позов мотивував тим, що 12 березня 2008 року він був прийнятий на службу в органах податкової міліції Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області.

За час проходження служби позивача було взято на квартирний облік та включено до переліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Рішенням житлово-побутової комісії ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 12 квітня 2018 року позивача знято з квартирного обліку в ГУ ДФС в Івано-Франківській області відповідно до підпункту 3 пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, про що його повідомлено листом № 4082/10/ НОМЕР_1 від 13 квітня 2018 року.

Позивач вважає рішення комісії неправомірним, оскільки відповідачем не було враховано, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби проводиться зокрема у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби.

На момент звільнення позивача у відставку, нормативно-правовим актом, що визначав умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в податковій міліції був Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Статтею 12 даного Закону (в редакції станом на день звільнення) було визначено, що пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше.

Відповідно до наказу відповідача № 382-о від 24.12.2010 р. вислуга років позивача станом на 24 грудня 2010 року становила 22 роки 04 місяці 09 днів, що свідчить про звільнення позивача з військової служби у відставку та фактичний вихід на пенсію.

Відповідно до п. 29 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок № 470 від 11 грудня 1994 року (далі - Правила), право громадянина перебувати на квартирному обліку за місцем попередньої роботи зберігається у випадку виходу на пенсію. Просив поновити його на квартирному обліку у відповідача, як особу, що потребує покращення житлово-побутових умов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконним рішення житлово-побутової комісії Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 12 квітня 2018 року в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку осіб, що потребують покращення житлово-побутових умов в ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1409,60 грн.

Головне управління ДФС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій вказано, що рішення прийнято необґрунтовано та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд дійшов неправильного висновку про те, що ОСОБА_1 вийшов на пенсію і за ним зберігається право перебування на квартирному обліку за попереднім місцем роботи.

Звільнення позивача за станом здоров`я невірно трактується судом, як вихід на пенсію.

Відповідно до п. 29 Правил право громадянина перебувати на квартирному обліку за місцем попередньої роботи зберігається у випадку виходу на пенсію. Проте, судом невірно узагальнено та зведено в одну подію факт звільнення позивача у відставку за станом здоров`я 24 грудня 2010 року та факт виходу на пенсію 14 квітня 2011 року.

Як вбачається із трудової книжки ОСОБА_1 він після свого звільнення продовжував працювати в ПАТ «ТЕРРА БАНК» та ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК». У даному випадку позивач пішов у відставку, а не на пенсію, тобто припинив трудові відносини і, як наслідок, втратив право на перебування на квартирному обліку.

Апелянт вважає, що судом проігноровано докази відповідача, що підтверджують забезпеченість позивача житловою площею. Дружина та син позивача, як члени його сім`ї, також забезпечені житлом, що підтверджується відповідними доказами.

Крім того, ОСОБА_1 після звільнення зі служби неодноразово виїжджав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, що також є підставою для зняття з квартирного обліку.

Враховуючи наведене, ГУ ДФС в Івано-Франківській області вважає, що оскаржуване рішення житлово-побутової комісії є законним та прийнятим відповідно до норм чинного законодавства та таким, що не обмежує та не позбавляє права позивача на житло. Згідно з нормами житлового законодавства у разі розірвання трудових відносин за станом здоров`я громадянин береться на облік у виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання із збереженням попереднього часу перебування на обліку.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апелянт помилково стверджує, що позивач звільнився, а не вийшов на пенсію, чим фактично створює неправильне трактування відповідних норм законодавства.

Припущення апелянта щодо зміни місця проживання позивача, склад майна членів сім`ї не відносяться до предмету доказування в даній справі, оскільки не були підставою для зняття з квартирного обліку.

Позивач вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано п. 29 Правил, відповідно до якого громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадку виходу громадянина на пенсію. Дані норми не розділяють причин виходу на пенсію - за станом здоров`я, чи за вислугою років.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки 12 березня 2008 року ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органах податкової міліції Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області, та 24 грудня 2010 року був звільнений у відставку відповідно до наказу ДПА України № 2509 від 24.12.2010 (а.с.7-9).

Відповідно до наказу відповідача № 382-0 від 24 жовтня 2010 року вислуга років ОСОБА_1 станом на день звільнення становила 22 роки 04 місяці 09 днів (а.с.10).

Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_1 є пенсіонером за вислугою років (а.с.11).

ОСОБА_1 , перебуваючи у відповідача на службі, 27 травня 2009 року звернувся з заявою до голови ДПА в Івано-Франківській області про поставлення його на квартирний облік, який ведеться у ДПА в Івано-Франківській області, для поліпшення житлових умов (а.с.61), зазначивши склад сім`ї, дружину - ОСОБА_2 та сина - ОСОБА_1 .

Як вбачається з листа Головного управління ДФС Івано-Франківської області № 3475/10/ НОМЕР_1 від 02 квітня 2018 року ОСОБА_1 було запрошено на засідання житлово-побутової комісії на 12 квітня 2018 року, що також підтверджується копією поштового чеку про відправлення даного листа (а.с.65).

Згідно витягу з протоколу № 2 засідання житлово-побутової комісії ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 12 квітня 2018 року ОСОБА_1 , який перебував на квартирному обліку у списках загальної та першочергової черги в ГУ ДФС в Івано-Франківській області та розірвав трудові відносини з ГУ ДФС в області знято з квартирного обліку підставі пп. 26.3. Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (далі-Правил) (а.с.53-54).

ОСОБА_1 13.04.2018 року направлено відповідачем листа (а.с.12) про те, що житлово-побутовою комісією ГУ ДФС в Івано-Франківській області 12 квітня 2018 року вирішено зняти його з квартирного обліку в ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

У статті 40 ЖК України визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках, зокрема, припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Позивач 18 травня 2018 року звернувся до відповідача з заявою щодо зняття з квартирного обліку, обґрунтовуючи свою позицію відповідними нормами чинного законодавства (а.с.13-14).

07 червня 2018 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області надало позивачу відповідь № 6827/10/09-19-03-39 (а.с.15-16), в якій зазначалось, що підставою для прийняття рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 12 квітня 2018 року про зняття його з квартирного обліку є припинення з ним трудових відносин, а саме звільнення за станом здоров`я у відповідності до п.п. б п. 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджених Постановою Кабінету міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991.

Відповідно до п. 26 Правил, громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті. Громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, пунктом 29 цих Правил та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Пунктом 29 Правил передбачено право громадянина перебувати на квартирному обліку за місцем попередньої роботи, яке зберігається у випадках: 1) виходу на пенсію; 2) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на дійсну військову службу на строк до трьох років; 3) направлення підприємством, організацією на навчання; 4) якщо на тому ж підприємстві, в установі, організації працює член його сім`ї, який перебуває разом з ним на обліку. Час перебування даної сім`ї на обліку зберігається у межах часу роботи на даному підприємстві, в установі, організації цього члена сім`ї; 5) в інших випадках, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Підставою для прийняття Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області 12 квітня 2018 року рішення про зняття позивача з квартирного обліку є припинення його трудових відносин, а саме звільнення «за станом здоров`я» у відповідності до п.п. б) п.65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Отже для призначення пенсії за вислугу років звільнення з посади, що передбачає виникнення права на цей вид пенсії, є обов`язковим.

ОСОБА_1 вийшов на пенсію за вислугою років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с. 11).

Пунктом 29 Правил, передбачено, що громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадку виходу громадянина на пенсію.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що позивач пішов зі служби на пенсію, що стверджується відповідними доказами, тому зняття його з квартирного обліку у відповідача саме з цієї підстави суперечить вищезазначеним правовим нормам. Суд прийшов до правильного висновку про визнання незаконним рішення житлово-побутової комісії від 12 квітня 2018 року про зняття позивача з квартирного обліку у відповідача та поновлення його на квартирному обліку осіб, що потребують покращення житлово-побутових умов.

Апеляційний суд не приймає до уваги твердження апелянта про наявність у колишніх членів його сім`ї нерухомого майна та зміну місця його проживання, оскільки такі обставини не були підставою для зняття позивача з квартирного обліку і їх заперечив у суді позивач.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський