ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1759/18
Провадження №2/477/136/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання - Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Партизанської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на земельну ділянку, загальною площею 5,35 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Партизанської сільської ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті чоловіка залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність неналежним чином підтверджуючих документів про прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті чоловіка і прийняла спадщину, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча довідкою з місця проваження підтверджується її проживання з померлим, тому просила позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позивачка також в своїй заяві просила позов задовольнити, а представник відповідача в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти оформлення спадщини за нею.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦПК України за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Табачне Джанкойського району Автономної Республіки Крим помер ОСОБА_2 і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, загальною площею 5,35 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Партизанської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка складається із двох ділянок: площею 0,71 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 4,64 га, кадастровий номер НОМЕР_2

Земельні ділянки належали йому на підставі державного акту серії НОМЕР_3, виданого на його ім'я 18 листопада 1999 року Партизанською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області.

На час його смерті діяли положення Цивільного кодексу України 1963 року.

Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави

Згідно за ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини.

Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого.

Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його дружина ОСОБА_3, тобто позивачка в справі, яка проживала з померлим і вступила в управління спадковим майном.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року).

В той же час, 20 лютого 2014 року територію після смерті АР Крим була тимчасово окуповано, що перешкоджає в теперішній час їй належним чином в нотаріальному порядку оформити спадщину законом.

Так, відповідно до відповіді державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 10 травня 2018 року їй було роз'яснено про неможливість оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2, оскільки вона не представила документів про місце відкриття спадщини, факт прийняття спадщини та коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

Оскільки на тимчасово окупованій території України державні органи та органи місцевого самоврядування України не діють, то позивачка позбавлена можливості в теперішній час у встановлений законом строк отримати документи про це, як наприклад довідку про місце проживання на час смерті чоловіка та осіб, які з ним проживали на час відкриття спадщини.

Нею було представлено довідку від 10 травня 2018 року, видану адміністрацією Табачненського селищного поселення Джанкойського району республіки Крим (органом тимчасово окупованої території), відповідно до якої ОСОБА_2 на час своєї смерті проживав в АДРЕСА_1 На час його смерті з ним проживала дружина ОСОБА_1, тобто позивачка в справі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця в АР Крим.

20 лютого 2014 року територію АР Крим було тимчасово окуповано, що перешкоджає позивачці отримати правовстановлюючий документ - свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до ст. 11-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо місцем відкриття спадщини є тимчасово окупована територія України місцем відкриття є місце подання першої заяви про прийняття спадщини.

Державні органи та органи місцевого самоврядування не діють на території АР Крим, тому у позивачки немає можливості отримати від них довідку про місце смерті чоловіка, та коло осіб, які прийняли спадщину.

Відповідно до п. 10.2.4 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій» в разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом, нотаріус відмовляє у прийняття заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцем знаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначене місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

За даних обставин позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, як за місцем свого проживання (місцем відкриття спадщини) так і на території України.

Однак із наданої довідки - вбачається, що на час смерті ОСОБА_2, з ним проживала дружина - ОСОБА_1, тобто позивачка.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Набуті ОСОБА_2 земельні були набуті ним правомірно і належали за життя на парві власності , що підтверджується вищеназваним державним актом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами ( зі збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи, що позивачка є дружиною померлого, тобто спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців судом не встановлено, і вона позбавлена можливості оформити своє спадкове право шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадщина відкрилась на території України, яка в теперішній час є тимчасово окупованою, тому у неї немає можливості представити документи органів України про прийняття спадщини, тобто встановлено, що права позивачки є порушеним та потребують захисту.

За наведених вище обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав, який передбачений нормами ЦК України та з яким погоджується суд, та визнати за нею право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. ст. ст. 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Табачне Джанкойського району АР Крим, на дві земельні ділянки, загальною площею 5,35 га, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах Партизанської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, з яких перша ділянка - площею 0,71 га, кадастровий номер НОМЕР_1 друга ділянка - площею 4,64 га, кадастровий номер НОМЕР_2 і належали йому на підставі державного акту серії НОМЕР_3, виданого 18 листопада 1999 року Партизанською сільською радою Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко