Справа № 211/182/17-ц
Провадження № 2/211/327/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 травня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

за участі:

представника позивача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Гербового Є.В.

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

за відсутності відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем кредитного договору № б/н від 30.06.2010 року, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

В порушення умов Договору станом на 30.11.2016 року відповідач має заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.06.2010 року у загальному розмірі 48807,16 грн., яка складається із:

- 5611,00 грн. - заборгованість за кредитом ;

- 37395,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2300,34 грн. - штраф (процентна складова).

До теперішнього часу відповідач заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.06.2010 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Просять стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в розмірі 48807,16 грн., та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи.

Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін».

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду відзив на позов, яким просив у задоволенні позову відмовити, вважаючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» незаконними та необґрунтованими. Також просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Вказав, що відповідач ОСОБА_2 не укладала кредитного договору та коштів у банку не позичала. Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг, де визначено усі права та обов'язки сторін, та інші істотні умови відповідачем не підписані а тому надана банком анкета - заява не є договором. Станом на 01.09.2013 року договір про відкриття дебетового рахунку припинив свою дію, що також спростовує доводи про існування договірних відносин на надання кредиту. У позові банком не вказаний строк дії картки та не подано доказів видачі відповідачу нової картки, що унеможливлює встановити строк дії початку договору, строк його закінчення, внаслідок чого неможливо перевірити правильність та достовірність розрахунку заборгованості. До позовної заяви не додані докази фактичного відкриття банківського рахунку за неіснуючим кредитним договором від 30.06.2010 року, докази реального надання, отримання та використання кредитних коштів, не надана банківська виписка. Зокрема в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем отримана та використана сума кредитних коштів у розмірі 5611,00 грн. Тобто відсутня первинна документація, щодо зняття чи використання кредиту у безготівковому вигляді. Також до позовної заяви не додано доказів що підтверджують факт отримання відповідачем грошей. Наданий позивачем розрахунок не може бути належним доказом наявності заборгованості, оскільки неможливо визначити з якого періоду відбувалося прострочення, не наведено детального розрахунку та не зрозуміло за якою формулою нараховані відсотки, пеня, штраф. В розрахунку наведені нічим не підкріплені цифри. Більш того позивачем не доведено які саме Умови та правила надання банківських послуг були чинні та діяли на час підписання заяви від 30.06.2010 року та кредитної угоди і що саме до цих умов та правил приєднувалася відповідач, прийняла їх і зобов'язалася виконувати, а також що саме ці Умови, Правила та Тарифи разом із заявою про відкриття банківського рахунку становили договір банківського обслуговування та Кредитний договір. У розрахунку заборгованості неправомірно об'єднано комісію та пеню. Отже пеня та комісія це різні та жодним чином не пов'язані елементи, які повинні були бути відображені у позові окремо. Незаконним є підвищення відсоткової ставки за кредитом. Починаючи з 01.09.2014 року позивач в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку з 30,0 % до 34,80 % річних від залишку заборгованості та з 34,80 % до 43,20 % що є неприпустимим. Так здійснивши перерахунок, виходячи із даних які наведені у позові - загальний розмір 30 % річних за весь період з 03.10.2013 року по 30.11.2016 року становить 5414,70 грн., а не 37 395.82 грн., як нарахував позивач. Позивачем неправомірно нараховано пеню, а саме банк не має права одночасно стягувати пеню і штраф, оскільки подвійна цивільна відповідальність заборонена ст. 61 Конституції України. Тож нарахування пені у розмірі 3000, 00 грн., є незаконним. На його думку сума штрафу за неналежне виконання обов'язку - фіксована частина та 5 процентна складова становить 1051,29 грн. З урахуванням викладеного, всього заборгованість за кредитним договором за період з 03.10.2013 року по 30.11.2016 року може становити 12076,99 грн. Вважає, що позивачем пропущені строки звернення до суду, так прострочення відповідача почалося з 26.10.2013 року, отже з цього моменту починається перебіг строку позовної давності. З урахуванням 3 років, строк давності сплинув 26.10.2016 року, включно. з позовом позивач звернувся 12.01.2017 року, тобто майже через три місяці після закінчення передбачених строків. Також, в ході розгляду справи представником відповідача ОСОБА_3 було заявлено клопотання про стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5906,80 грн.

Представником позивача було надано відповідь на відзив, якою вважають обставини викладені у відзиві представником відповідача безпідставними, а позовні вимоги обґрунтованими, на підтвердження яких додатково надали довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, наказ Банку. Також раніше банком було додано виписку по рахунку, фото клієнта з карткою, довідку про видачу кредитних карт, накази банку та витяги.

Відповідач та його представник відповіді не надавали.

В судовому засіданні представник позивача Гербовий Є.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з урахуванням обставини зазначених відповіді на відзив. В подальшому представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити з підстав, вказаних у відзиві. В подальшому звертався до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розрахунок (а.с.4), анкета - заява (а.с. 5), довідка про умови кредитування (а.с.6), витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-31), відомості (а.с.34), банківська ліцензія (а.с.35), Статут (а.с.36), а також додатково надані довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписку по рахунку, фото клієнта, довідку про видачу кредитних карт, накази банку та витяги .

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: анкету - заяву , довідку про умови кредитування, витяг з умов та правил надання банківських послуг, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписку по рахунку та довідку про видачу кредитних карт, так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме укладення кредитного договору, умови надання кредиту та порядок його погашення, строк дії картки.

Суд вважає належними доказами: відомості, банківську ліцензію, статут , так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме підстави здійснення позивачем діяльності щодо надання банківських послуг.

Суд вважає належними доказами: розрахунок, так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме суму заборгованості за кредитним договором.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Так в судовому засіданні встановлено, що 30.06.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір (а.с. 5 - 31) який відповідно ч. 1 ст. 634 ЦК України є договором приєднання та складається з Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та самих Правил та Умов.

З даної Анкети - заяви вбачається, що ОСОБА_2 ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов'язків ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24.02.2016 року відповідачу після розірвання шлюбу присвоєне прізвище «Лазукова».

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 202 ЦК України двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч. 3, 5 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту Позичальнику.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦПК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, 30 червня 2010 року було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Кредитний договір складають анкета - заява, підписана ОСОБА_2, Умови надання і Правила банківських послуг, та Тарифи.

На підставі вказаного ОСОБА_2 було відкрито картковий рахунок, та вона отримала картку НОМЕР_3 з терміном дії по червень 2017 року, що вбачається з наданої довідки про видачу кредитних карт.

Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір укладено на 12 місяців, однак якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що 01.09.2013 року ОСОБА_2 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 6000, 00 грн. В подальшому 10.07.2014 року кредитний ліміт було змінено до 5620,00 грн. Старт карткового рахунку з 01.09.2013 року.

Наказом шаблоном № 906 СП-2010-256 від 06.03.2010 року були затвердженні Умови та Правила надання банківських послуг для ПриватБанка та всіх дочірніх банків.

Відповідно до змісту анкети-заяви ОСОБА_2 підтвердила, що підписана нею заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір).

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши ОСОБА_2 кредит, однак остання взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала , вчасно не вносила платежі за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Статтею 1054 ЦК України, встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На момент оформлення кредитного договору банком було встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % на місяць (30 % на рік) (а.с. 6 - довідка про умови кредитування ). В подальшому відсоткова ставка змінювалась з 01.09.2014 року на 2,9 % на місяць (34,8 % на рік), та з 01.04.2015 року на 3,6 % на місяць (43,2 % на рік).

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., враховуючи прострочені зобов'язання, клієнт сплачує банку пеню.

Розмір пені відображено в тарифах та розраховується наступним чином: Пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = ( базова процентна ставка по договору) / 30 - нараховується за кожний день прострочки кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн., на місяць, нараховується 1 раз у місяць, при наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість відповідача перед ПРИВАТБАНКОМ за кредитним договором станом на 30.11.2016 року становить в розмірі 48807,16 грн., яка складається з: 5611,00 грн. - заборгованість за кредитом; 37395,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2300,34 грн. - штраф (процентна складова).

Такий розрахунок в частині заборгованості за кредитом, процентами, комісією за користування кредитом та пенею ОСОБА_2 ( Подвалюк )не спростувала належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.ст.76-78,81,83 ЦПК, а тому суд приймає його за основу суми боргу.

Окрім того з надої виписки з карткового рахунку, прослідковується, що ОСОБА_2 користувалася кредитними коштами, шляхом зняття коштів через банкомат, поповнення карткового рахунку, здійснення розрахунків через термінали в касах магазинів, поповнення мобільного номера НОМЕР_1 (співпадає з номером мобільного телефону відповідачки зазначеного у анкеті - заяві ), що також є підтвердженням що вона отримувала кредитну картку, а значить що знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Тому посилання представника ОСОБА_3 про те, що відповідач не укладала кредитний договір та не отримувала кредитні кошти судом до уваги не приймається.

Пунктом 21 Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ст.611 ЦК України, визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафів (фіксованої частини та процентної складової) на загальну суму 2800,34 гривень не підлягає задоволенню оскільки одночасне стягнення пені та штрафу суперечить ст.61 Конституції України, про що зазначено у правовому висновку постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Зазначена правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 6 лютого 2018року у справі № 1521/5041/12-ц, в постанові від 18квітня 2018року у справі № 705/6051/15-ц, та в постанові від 16 травня 2018 року по справі № 548/264/15-ц, яка відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов"язку.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Врахувавши наведене та відповідно до статті 549 ЦК України Верховний Суд України зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач в порушення умов договору кредит не повернула, а тому позовні вимоги про стягнення виниклої заборгованості за кредитом у сумі 5611,00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 37395,82 грн. та пені у сумі 3000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що відповідач була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема, з розміром процентів, які нараховуються банком, можливості нарахування пені внаслідок неналежного виконання умов договору, та за власним бажанням погодилася з запропонованими банком умовами договору.

Стосовно твердження представника відповідача щодо звернення позивача з даним позовом з пропуском строку позовної давності, суд приходить до наступного висновку. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців (п. 1.1.7.12). Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці, а саме червень 2017 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 17.01.2017 року, тобто до спливу, передбаченого ст. 257 ЦК України, строку позовної давності.

Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду.

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідачем подано квитанції № 9 від 09.08.2018 року на суму 2945,60 грн., № 22 від 07.11.2018 року на суму 552,30 грн., № 24 від 10.12.2018 року на суму 741,20 грн., № 68 від 31.01.2019 року на суму 1667,70 грн., всього на загальну суму 5906,80 грн., а також акти здачі-приймання послуг.

Разом з тим, належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, крім тих, які подані представником відповідача, є докази, які доводять відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, у Книзі обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суду не надано договору про надання правової допомоги, окрім того суд вважає що надані квитанції до прибутокового касового ордеру не можуть бути належними доказами витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги, тому дана вимога представника відповідача не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 223, 264-265,354-355 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Жовті Води Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ), заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.06.2010 року, що виникла станом на 30.11.2016 року у розмірі 46006 (сорок шість тисяч шість) грн. 82 коп. з яких: 5611 (п'ять тисяч шістсот одинадцять) грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 37395 (тридцять сім тисяч триста дев'яносто п'ять) грн. 82 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Жовті Води Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ), судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот ) грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко