Номер провадження: 22-ц/813/179/19
Номер справи місцевого суду: 521/4077/16-ц
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сафір Ф.О. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості в розмірі 32554,75 грн. та судових витрат у розмірі 1378,00 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2018 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7666,42 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору у сумі 766,60 грн. В задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» Литвиненко О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явився, повідомлявся, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що:

- 30.11.2011 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого на ім'я відповідача було відкрито кредитний картковий рахунок про надання кредитного ліміту у розмірі 8000 грн.

- Умови та Правила надання банківських послуг, які регламентують сплату процентів та відповідальність позичальника у разі порушення строків платежів не містять підпису відповідача.

Задовольняючи позов частково, стягуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 7 666 грн. 42 коп., відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 20 861 грн. 91 коп., пені в сумі 2000 грн., шртрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1526 грн. 42 коп. (процентна складова), суд першої інстанції виходив з того, що:

- відповідач фактично отримав кредит у зазначеній сумі, що підтверджується розрахунком позивача та не викликає сумнівів у суду;

- не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу.

Проте, повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судова колегія виходить з наступного.

Як вбачається з заяви підписаної відповідачем, остання підтвердила свою згоду, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифів, складають договір про надання банківських послуг і що вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та з Тарифами Банка, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила розміщені на офіційному сайті Приват Банка. ОСОБА_5 надала згоду виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись зі змінами на сайті Приват Банка www.privatbank.ua (т. 1 а.с. 8, зворотній бік).

Відповідно до представленого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вбачається, що востаннє прострочені проценти за договором погашалися боржником 19.04.2014 року в сумі 339 грн. 35 коп. (т. 1 а.с. 6 зворотній бік).

Після 19.04.2014 року відповідач жодної проплати на повернення кредиту та сплати процентів не здійснила.

Сторони приймали участь в суді першої інстанції, але про застосування позовної давності сторонами не заявлялось.

Як вбачається з представленого розрахунку, ОСОБА_5 користувалася коштами ПАТ КБ «ПриватБанк» з грудня 2011 року та здійснювала виплати за їх користування, остання з яких відбулася 19.04.2014 року.

Обставини здійснення ОСОБА_5 виплат ПАТ КБ «ПриватБанк», які наведені у розрахунку заборгованості по кредиту, відповідачем не оспорювалися.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини, які встановлені судом та документальні докази, які приєданані до матеріалів справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами справи виникли правовідносини, як між кредитором та боржником внаслідок укладеного ними договору б/н від 30.11.2011 року.

Однак, укладений сторонами договір складається із заяви на отримання кредиту, яка підписана уповноваженою особою кредитора - ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником ОСОБА_5, а також Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами. Зі змісту підписаної ОСОБА_5 заяви про видачу кредиту вбачається, що позичальник обізнаний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами та погоджується з їх змістом та з необхідінстю знайомитись зі змінами на сайті Приват Банка www.privatbank.ua.

У відповідності до ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», даний банк керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

Отже, підписавши заяву та засвідчивши згоду з Умовами та Правилами надання послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» його клієнтам, позичальник таким чином приєднався до вказаних Умов та Правил, які по суті є публічною офертою.

На підставі підписаної сторонами заяви, що разом з Умовами та Правилами, а також Тарифами, які розміщені на офіційному сайті Банку і з якими відповідач ознайомлений та згодний, відбулося підписання між сторонами договору про надання банківських послуг. Після цього відповідачу було відкрито картковий рахунок та видана пластикова картка, яка є ключем до цього рахунку.

Протягом наступних майже 2,5 років після укладення договору б/н від 30.11.2011 року позичальник сплачував кошти за користування кредитом у відповідності з Умовами надання банківських послуг та Тарифами, майже не допускаючи також порушення правил користування платіжною карткою.

Вказані обставини свідчать про те, що 30.11.2011 року договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 дійсно був укладений і Банк виконав передбачені договором зобов'язання перед позичальником, в той час як позичальник після тимчасового виконання прийнятих на себе за договором зобов'язань, в подальшому не розриваючи у встановленому порядку даний договір, фактично припинила в односторонньому порядку виконувати покладені на неї договором зобов'язання.

Вірно встановивши обставини укладення договору між сторонами, ненастання обставин припинення дії договору (закриття картрахунку або інформування Банка про розірвання договору), а також обставини, що відповідач допустив прострочення, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту та процентам, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача про відсутність між сторонами договорних відносин через неукладення договору від 30.11.2011 року та правильно виходив з того, що Банк у відповідності до умов договору мав підстави вимагати з позичальника повернення тіла кредиту.

Проте, дійшовши до цього вірного синовку, суд разом з тим не звернув уваги на встановлені у справі обставини та помилково не врахував особливості укладення договору приєднання і набув суперечливого висновку, що сама лише відсутність підписів відповідача на тексті Умов, Правил та Тарифів ПАТ КБ «ПриватБанк» є достатнім для звільнення відповідача від обов'язку сплачувати проценти за корситування кредитом та від відповідальності за прострочення повернення кредиту та сплату процуентів за корситування кредитними коштами.

Нарахування відсотків передбачено п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною картокою» в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, обов'язок слідкувати за розміщеною там інформацією щодо тарифів та змін, договором покладено на позичальника.

Пунктом 2.1.1.12.6.1 «Правил користування платіжною картокою» передбачено нарахування Банком пені у разі виникнення простроченних зобов'язань на суму більше 100 грн.

Таким чином, нараховані Банком проценти за користування кредитом склали 20 861 грн. грн. 91 коп., пеня - 2000 грн.

Розрахунок, який би спростовував розрахунок заборгованості за процентами та пенею, виконаний Банком, відповідачем до суду не надано. Обґрунтованих заяв та клопотань про призначення судово-економічної експертизи, не подано.

Тому, рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом та пені у розмірі 2 000 грн. не може залишатись в силі.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6- 2003цс15 від 21.10.2015 року не підлягає задоволенню вимоги про стягнення штрафу (фіксована частина) - 500,00 гривень та штрафу (процентна складова) у розмірі 1526,42 грн., а всього на загальну суму 2026 грн. 42 коп. у зв'язку з подвійною цивільно-правовою відповідальністю, пов'язаною з нарахуванням штрафів на прострочену заборгованість, до якої була включена заборгованість за пенею (7 666,42+20 861,91+2000=30528,33*5%=1526,42), яка разом зі штрафом є різновидом неустойки (тобто неустойка з неустойки).

Підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України в даному випадку судова колегія не вбачає.

При таких обставинах, рішення суду першої інстнації не може залишатися в силі і підягає зміні, згідно з якої з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість, яка станом на 31.01.2016 року в загальному розмірі становить 30528 грн. 33 коп. і складається з заборгованості: за кредитом - 7 666,42 грн.; за процентами за користування кредитом - 20 681,91 грн.; за пенею - 2 000 грн. В іншій частині вимог слід відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні з урахуванням пропорційності задоволених вимог про стягнення майнових збитків. В суді першої інстанціїх позивачем сплачено 1378 грн. Вимоги заявлені на загальну суму 32 554 гшрн. 75 коп. Задоволено вимог районним судом 7 666 грн. 42 коп. Внаслідок зміни рішення в апеляційній інстанції задоволено вимог 30 528 грн. 33 коп., що становить 94% від заявлених вимог. Тому судовий збір з відповідача на користь позивача за подання до суду першої інстанції становить 1295,32 грн. (94% від 32554,75 грн.). В апеляціній інстанції фактично оспорювалось рішення в частині незадоволених вимог на суму 24 888,33 грн. (32554,75- 7 666,42). Судовий збір сплачено 2067 грн. (150% від ставки судвого збору в районному суді). З оскарженої суми 24 888,33 грн. задовлено апеляцію частково на суму 22861,91 (24 888,33-2026,42) або 92% від оспорюваної суми 24 888,33 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1901,64 грн. (92% від 2067 грн.)

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Литвиненко Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2018 року - змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 30.11.2011 року станом на 31.01.2016 року, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7666,42 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 20861,91 грн., пені в сумі 2000 грн., а всього стягнути заборгованість в загальному розмірі 30 528 грн. 33 коп.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позову до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги в загальній сумі 3196 грн. 96 коп. (1 295,32 + 1 901,64).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 18.02.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова