Ухвала

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 221/3455/18

провадження № 61-17372ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення суми орендної плати,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 400 грн в рахунок заборгованості зі сплати орендної плати за 2016 рік, розірвати договір оренди землі від 28 липня 2015 року та зобов`язати відповідача звільнити і повернути йому земельну ділянку.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 15 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення суми орендної плати задоволено. Розірвано договір оренди землі від 28 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, що знаходиться на території Рибинської сільської ради Волноваського району Донецької області, площею 1,610 га, кадастровий номер :01:000:1261. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за 2016 рік в сумі 400 грн та 704,80 грн судових витрат.

Постановою Донецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року (повний текст якої складено 23 серпня 2019 року) задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та скасовано повністю рішення Волноваського районного суду Донецької області від 15 травня 2019 року. В задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 114,40 грн судових витрат та 181,19 грн витрат, пов`язаних з явкою до суду. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . 124, 64 грн витрат, пов`язаних з явкою до суду.

18 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 15 травня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом позову в цій справі є розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати в розмірі 400 грн.

Пунктом 8 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла визначається - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що сума орендної плати за 2017 рік визначена в розмірі 3 200 грн, що за три роки складає 9 600 грн (3 200 грн х 3).

Тобто ціна позову в цій справі становить 10 000 грн (9 600 грн + 400 грн), що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн). Тому справа № 221/3455/18 є малозначною в силу вимог закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого рішення суду апеляційної інстанції у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ОСОБА_1 обґрунтував посиланням на підпункт в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України і зазначив, що він є пенсіонером, єдиними джерелами існування для нього є пенсія та орендна плата за договором оренди спірної земельної ділянки, тому для нього вкрай важливим є питання розірвання вказаного договору. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору він має бажання припинити договірні відносини з ним і відшукати орендаря, який не буде допускати порушення його прав.

Наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга має виняткове значення для нього. Незгода заявника з діями відповідача або з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Зазначивши, що орендна плата разом з пенсією є єдиними джерелами його існування, заявник не надав доказів на підтвердження цих доводів, зокрема довідки про його доходи. Таким чином, обґрунтування заявника не містить переконливих доводів про існування правових підстав для розгляду малозначної справи в касаційному порядку.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, ціну позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, необхідно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду зазначене в касаційній скарзі клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення суми орендної плати.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук