Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 295/13277/14-ц

провадження № 61-6710св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчук В. А.

суддів:, Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В. Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

відповідачі: Житомирський агротехнічний коледж, Житомирська міська рада, Управління Держземагентства у Житомирському районі Житомирської області, Державна реєстраційна служба Житомирського міського управління юстиції,

треті особи, які заявляють самосійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Житомирського агротехнічного коледжу на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2016 року у складі судді Перекупка І. Г. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Товянської О. В., Шевчук А. М., Кравчук Л. С.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до Житомирського агротехнічного коледжу, Житомирської міської ради, Управління Держземагентства у Житомирському районі Житомирської області, Державної реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції. Просили визнати недійсними: державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 29,0623 га по АДРЕСА_1 від 08 травня 2003 року, виданий Житомирському агротехнічному коледжу, а також державну реєстрацію зазначеного акта.

Позивачі є співвласниками приватних житлових будинків АДРЕСА_2. Проте земельні ділянки, на яких знаходяться вказані житлові будинки, перебувають у постійному користуванні Житомирського агротехнічного коледжу, що унеможливлює вільне розпорядження і підтримання у належному стані їх нерухомого майна.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2014 року визнано незаконним і скасовано рішення Житомирської міськради від 25 лютого 2003року № 170 «Про вилучення, припинення і надання права користування земельними ділянками, надання дозволу на складання проектів відведення юридичним та фізичним особам міста» в частині надання в постійне користування Житомирському агротехколеджу для потреб освіти земельної ділянки площею 29,0623 га по АДРЕСА_1.

У червні 2016року ОСОБА_9, ОСОБА_10, як треті особи із самостійними вимогами, звернулись до суду з позовом з тих самих підстав.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст судового рішення касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року касаційну скаргу Житомирського агротехнічного коледжу задоволено частково. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 19 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалу суду мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на положення статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а також, що позивачі у справі набули право власності на житлові будівлі, які розташовані на спірній земельній ділянці, пізніше ніж Житомирському агротехнічному коледжу було видано державний акт на право постійного користування спірною земельною ділянкою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним державний акт серії ЖТ без номера на право постійного користування земельною ділянкою, площею 29, 0623 га по АДРЕСА_1, виданий Житомирською міською радою 08 травня 2003 року на ім'я Житомирського агротехнічного коледжу, та скасовано його державну реєстрацію в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 3.

Рішення суду мотивовано тим, що дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення спірної земельної ділянки для Житомирського агротехнічного коледжу Житомирська міськрада не надавала, проект землеустрою не розроблявся і не затверджувався. Із змісту рішення міської ради № 170 встановлено, що спірна земельна ділянка надана Житомирському агротехнічному коледжу на підставі матеріалів інвентаризації, що не передбачено законодавством. Із землекористування позивачів земельна ділянка, на якій розташовані їх приватні будинки, не вилучалась, вони не надавали згоду на включення земельної ділянки по провулку Учбовому до землекористування Житомирського агротехнічного коледжу.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року, апеляційну скаргу Житомирського агротехнічного коледжу відхилено. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2016 рокузалишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на час видачі Житомирському агротехнічному коледжу державного акта на право постійного користування землею від 08 травня 2003 року частина спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 не була вільною, мала іншу юридичну адресу з нумерацією житлових будинків по провулку Учбовому, а тому не могла бути передана коледжу в постійне користування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2016 року Житомирський агротехнічний коледж звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення, про відмову у позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

27 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Житомирського агротехнічного коледжу.

24 лютого 2017 року від ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_15 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу.

У лютому 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору. Судами не було досліджено докази відповідно до статей 212, 213 ЦПК України 2004 року.

Судами не враховано, що житлові будинки (квартири) позивачів, розташовані на території Житомирського агротехнічного коледжу, знаходились на його балансі в період з 1927 року по 2006 рік та були відомчим житлом, що підтверджується відповідною довідкою в якій зазначено, що наказом від 14 березня 2007 року № 65 ці квартири знято з балансу. На момент видачі державного акта на право користування земельною ділянкою (2003 рік) квартири ще перебували на балансі коледжу, а їх мешканці проводили оплату за спожиті комунальні послуги, надані коледжем.

Судами першої та апеляційної інстанції не встановлено, що державний акт видавався без виготовлення та погодження технічної документації, адже коледжем дотримано процедуру щодо погодження меж та отримано дозволи всіх необхідних інстанцій.

Суди не взяли до уваги, що відповідно до частини п'ятої статті 63 Закону України «Про освіту» об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуючи судові рішення першої та апеляційної інстанції, відповідач не зазначає про порушеннями судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. Спірні правовідносини виникли станом на 08 травня 2003 року, а тому регулюються нормами Земельного кодексу України, який діє з 01 січня 2002 року та Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 04 травня 1999 року № 43.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно з планом зовнішніх меж землекористування спірної земельної ділянки, який відображений у державному акті на право постійного користування землею від 08 травня 2003 року, до складу цiєї земельної ділянки увійшли землі, на яких розміщено приватні житлові будинки позивачів, які побудовані до 1917 року, та які мають cвої власні юридичні адреси по провулку Учбовому у м. Житомирі.

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_2 побудований у 1910 році та розташований на земельній ділянці площею 1950 кв. м разом iз надвірними будівлями: сарай-гараж «Б» та сарай «В». Цей будинок належить на пpaвi власності: позивачам ОСОБА_6та ОСОБА_16 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 1993 року та на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18 листопада 2011 року (т. 1, а. с. 20-21, 55-64), ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 (т. 1, а. с. 65-79) .

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_3 побудований у 1910 році та належить на пpaвi власності позивачам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 25 серпня 2010 року від ОСОБА_22, яка набула право власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 25 серпня 2005 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_44, яка набула право власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04 жовтня 1993 року. Також цей будинок належить ОСОБА_13, ОСОБА_23, ОСОБА_24

Рішенням 36 ceciї 5 скликання Житомирської міської ради від 23 грудня 2009 року за № 1142 співвласнику житлового будинку АДРЕСА_3 позивачу ОСОБА_7 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації iз землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_4 побудований у 1963 pоці на земельній ділянці площею 1633 кв. м та має надвірні будiвлi: вбиральню та огорожу і належить на пpaвi власності ОСОБА_25, ОСОБА_12, ОСОБА_26, ОСОБА_27 (т. 1, а. с. 88-94).

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_5 введений в експлуатацію в 1934 році i належить на пpaвi власностіОСОБА_28, ОСОБА_293., ОСОБА_30, ОСОБА_13 та ОСОБА_31

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_6 належить на праві власності ОСОБА_14, ОСОБА_32, ОСОБА_45, ОСОБА_33, ОСОБА_34

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_7 зданий в експлуатацію в 1905 році i належить на пpaвi власності ОСОБА_11, ОСОБА_46, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38

Земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_8, рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 12 червня 1997 року за № 312 передано у постійне користування та у приватну власність співвласникам вказаного будинку ( т. 1, а. с. 54).

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_9 має 65 % зносу та розташований на земельній ділянці площею 1403 кв. м., i до нього належать надвірні будівлі: сарай «Б» 55 % зносу, літня кухня «В» 60 % зносу, гараж «Г» 45 % зносу, гараж «Д» 65 % зносу, сарай «Ж» 65% зносу, сарай «3» 60% зносу, сарай «Л» 60% зносу (т. 1, а. с. 95-99). Цей будинок з надвірними будівлями належить на пpaвi власності ОСОБА_39, ОСОБА_15 (т. 1, а. с. 95-99).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03лютого 2014 року визнано незаконним та скасовано рішення Житомирської міської ради від 25 лютого 2003 року за № 170 «Про вилучення, припинення i надання права користування земельними ділянками, надання дозволу на складання проектів відведення юридичним та фізичним особам міста» в частині надання в постійне користування Житомирському агротехнічному коледжу для потреб освіти земельної ділянки площею 29,0623 га по АДРЕСА_1 (т. 1,а. с. 15-16).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2014 року вказане судове рішення залишено без змін.

Згідно з державнимактом на право користування землею Житомирському агротехнічному коледжу, розташованому по АДРЕСА_1, Житомирською міською радою 08 травня 2003 рокуна підставі рішення Житомирської міської ради за № 170 від 25 березня 2003 року на праві постійного користування виділено земельну ділянку площею 29,0623 га по АДРЕСА_1, про що зроблено відповідний запис у книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 3 (т. 1, а. с. 23-26).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом позову у цій справі є вимога про визнання недійсним державного акта, серія ЖТ, без номера, на право постійногокористування земельною ділянкою площею 29, 0623 га по АДРЕСА_1, виданого Житомирською міською радою 08 травня 2003 року на ім'я Житомирського агротехнічного коледжу, та скасування його державної реєстрації в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 3 з тих підстав, що на цій земельній ділянці розташовані будинки, які належать позивачам на праві власності.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним частиною третьою статті 152 ЗК України, або ж іншим способом, який передбачено законом.

Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України (в редакції від 26 квітня 2003 року) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку.

Відповідно до статті 120 ЗК України (у редакції від 26 квітня 2003 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користуванн - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Згідно із статтею 377 ЦК України (у редакції від 16 січня 2003 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від13 квітня 2016 року (провадження № 6-253цс16).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Житомирському агротехнічному коледжу надано у постійне користування для потреб освіти земельну ділянку площею 29,0623 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та 08 травня 2003 року видано державний акт .

Судами встановлено, що будинки, які на праві власності належать позивачам, розташовані на земельній ділянці, яка надана в постійне користування Житомирському агротехнічному коледжу.

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_2 побудований у 1910 році та розташований на земельній ділянці площею 1950 кв. м.

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_3 побудований у 1910 році.

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_4 побудований у 1963 pоці на земельній ділянці площею 1633 кв. м.

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_5 введений в експлуатацію у 1934 році

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_6 належить на праві власності ОСОБА_14, ОСОБА_32, ОСОБА_40, ОСОБА_33, ОСОБА_34

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_7 зданий в експлуатацію в 1905 році.

Земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_8, рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 12 червня 1997 року за № 312 передано у постійне користування та у приватну власність співвласникам вказаного будинку ( т. 1, а. с. 54).

Одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_9 має 65 % зносу та розташований на земельній ділянці площею 1403 кв. м.

Зазначивши посилання у судових рішеннях статтю 120 ЗК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, суди не зробили висновки чи поширюється ця стаття на спірні правовідносини.

За змістом статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України змоменту набуття права власності на нерухоме майно, новий власник такого майна стає власником або користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться будівля.

Верховний Суд зазначає, що матеріали справи не містять, а позивачі не посилалися на те, що право власності на будівлі та споруди, які розміщені на спірній земельній ділянці, перейшло до них від Житомирського агротехнічного коледжу.

Згідно із листом Виконавчого комітету Житомирської міської ради на звернення позивача ОСОБА_41 їй роз'яснено, що земельна ділянка, на якій розташований її будинок, знаходиться в постійному користуванні Житомирського агротехнічного коледжу. Тому, для її вилучення обов'язково необхідна письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально, як передбачено пунктом 2 частини другої статті 123 ЗК України (т. 1, а. с. 262).

Дійшовши висновку, що земельна ділянка, на якій розташовані приватні будинки позивачів, не вилучалася та вони не надавали згоду на її включення до землекористування коледжу, суди не мотивували, які докази підтверджують, що земельна ділянка перебувала у користуванні позивачів. Матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідно до статті 141 ЗК України (в редакції від 26 квітня 2003 року) підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Статтею 142 ЗК України (в редакції від 26 квітня 2003 року)передбачено припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Примусове припинення прав на земельну ділянку відповідно до статті 143 ЗК України (в редакції від 26 квітня 2003 року) здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; в) конфіскації земельної ділянки; г) викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною другої статті 149 ЗК України (в редакції від 26 квітня 2003 року) визначено, що вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона по винна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Дійшовши висновку про задоволення позову, суди не мотивували, які права позивачів порушені і хто з відповідачів їх порушив, не виклали висновки щодо статусу земельних ділянок, на яких розташовані будинки позивачів, а також, які юридичні особи здійснювали управління будинками до видачі державного акта, а також власників (користувачів) житлових будинків.

Верховний Суд зазначає, що позивачі не довели належними та допустимими доказами порушення їх права, тобто право на конкретну земельну ділянку, на яку вони претендують і вважають, що вона неправомірно перейшла у постійне користування коледжу.

За таких обставин, позивачами не доведено позовні вимоги щодо визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею Житомирським агротехнічним коледжемз підстав, які зазначені в позовній заяві, отже, їхнє порушене право не підлягає захисту в обраний ними спосіб.

Висновки Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки у справі не вимагається збирання та додаткова перевірка чи оцінка доказів, з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що судами неправильно застосовано норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові за недоведеністю.

За змістом підпунктів б), в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10 підлягають стягненню понесені Житомирським агротехнічним коледжем судові витрати - сплата судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн та сплата судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 170,52 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Житомирського агротехнічного коледжу задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2016 року та Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третіх осіб, які заявляють самосійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Житомирського агротехнічного коледжу, Житомирської міської ради, Управління Держземагентства у Житомирському районі Житомирської області, Державної реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про визнання недійсним державного акта серія ЖТ без номера на право постійного користування земельною ділянкою площею 29,0623 га по АДРЕСА_1, виданого Житомирською міською радою 08 травня 2003 року на ім'я Житомирського агротехнічного коледжу та скасування його державну реєстрацію в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_42 ОСОБА_43, ОСОБА_10 на користь Житомирського агротехнічного коледжу по 48,72 грн з кожного.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С. О.Погрібний

О. В.Ступак

Г. І.Усик