Номер провадження: 22-ц/813/391/19
Номер справи місцевого суду: 493/1480/18
Головуючий у першій інстанції Тітова Т.П
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», за участю третьої особи: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на рішення Балтського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Тітова Т.П., 10 жовтня 2018 року в м. Балта,

встановила:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова група «ТАС», за участю третьої особи: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 3-6).

В обґрунтування позову посилався на те, що 03 вересня 2016 року з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки ВАЗ 210930, державний номер НОМЕР_1 , в м. Балта на вул. Любомирська сталася дорожньо-транспортна пригода (далі: ДТП), оскільки останній, перестроюючись та змінюючи напрямок руху, не переконався, що це буде безпечно, виїхав на зустрічну смугу проїзної частини дороги, де зіткнувся з автомобілем TOYOTA CARINA E під керуванням батька позивача - ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку. Автомобіль TOYOTA CARINA E згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого територіальним сервісним центром №5149 МВС України в Одеській області 24 листопада 2015 року, належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Внаслідок ДТП автомобіль TOYOTA CARINA E отримав технічні пошкодження та відповідно до висновку про вартість матеріального збитку шкода на дату оцінки складала 35 900,00 гривень.

Згідно постанови Балтського районного суду Одеської області від 31 травня 2018 року водія ОСОБА_2 визнано винним у вищевказаному ДТП.

Відповідно до страхового полісу № АЕ/8616631 від 19 лютого 2016 року відповідачем ОСОБА_2 був укладений з АТ «СГ «ТАС» (приватне) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів терміном з 20 лютого 2016 року до 19 лютого 2017 року включно. З вказаного полісу вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду, нанесену майну, становить 100 000 гривень.

Відповідачі добровільно відмовилися компенсувати витрати за ремонт автомобіля, внаслідок чого позивач додатково зазнав моральної шкоди, яка полягала у порушенні звичного укладу життя його сім`ї, виходячи з ступеня завданих ушкоджень автомобілю, а також наслідків, до яких це призвело.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальні збитки у розмірі 35 900,00 гривень, витрати за проведення дослідження з визначення матеріального збитку в сумі 2 900,00 гривень, витрати на судовий збір в сумі 2 466,80 гривень, і моральну шкоду в сумі 20 000 гривень.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 35 900,00 гривень у якості відшкодування завданої матеріальної шкоди та кошти в сумі 1 000,00 гривень у якості відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 628,35 гривень та витрати за проведення звіту незалежної оцінки з визначення матеріального збитку завданого власнику автомобіля в сумі 2 900,00 гривень.

В іншій частині позову відмовлено (а.с. 163-168).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5, діючий в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Балтського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2018 року скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 181-184).

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 не надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що звертався до страхової компанії з заявою про отримання страхового відшкодування, а суд першої інстанції, незважаючи на вказаний факт, необґрунтовано та передчасно задовольнив позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6, діючого в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на відшкодування моральної та матеріальної шкоди є непорушним, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню, незважаючи на те, що матеріалами справи не підтверджено факт звернення ОСОБА_1 до страхової компанії та ОСОБА_2 для врегулювання спору в позасудовому порядку.

Однак, з такими висновками суду погодитись неможна.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 вересня 2016 року о 12:50 год. в м. Балта на вул. Любомирська водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 210930, державний номер НОМЕР_1 , змінюючи напрямок руху, не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем TOYOTA CARINA E, за кермом якого перебував ОСОБА_3 Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Балтського районного суду Одеської області від 31 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП, але провадження закрито в зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.12-13).

Додатково ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи звіт незалежної оцінки з визначення матеріального збитку завданого власнику автомобіля TOYOTA CARINA E, згідно з яким розмір матеріального збитку становить 35900,00 грн. (а.с. 15-81).

Цивільним законодавством передбачено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Збитками, зокрема, являються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ст. 22 ЦК України).

За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі: Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Матеріалами справи підтвердження, що ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні ДТП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова Група «ТАС», що підтверджується копією полісу №АЕ/8616631 (а.с. 11). Відомостей про дострокове розірвання на момент ДТП договору страхування між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова Група «ТАС» матеріали справи не містять та даний факт сторонами не заперечувався. З огляду на вказане, до відносин, що склалися між позивачем та відповідачами, слід застосовувати норми вищенаведеного Закону.

Згідно з порядком відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, передбаченої Законом, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону).

Статтею 33 Закону передбачений перелік необхідних дій, які мають вжити особи у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, зокрема, особи-учасники ДТП невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

За правилами ст. 33-1 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Страховик згідно вимог ст. 34 Закону зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

За приписами ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до положень ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Статтею 37 Закону передбачений перелік підстав, за яких страховик має право відмовити потерпілому у здійсненні страхового відшкодування.

Таким чином, законодавством передбачено порядок досудового врегулювання спору щодо відшкодування шкоди, заподіяної майну третьої особи внаслідок ДТП, а саме: потерпілий у разі настання страхового випадку у передбачений законом строк має право звернутися до страховика цивільно-правової відповідальності винної особи для з`ясування розміру матеріальних збитків та отримання на основі цих даних страхового відшкодування, а страховик в свою чергу відповідно до вимог Закону має вчинити всі можливі дії для з`ясування причини страхового випадку, обчислення розміру збитків та прийняття рішення щодо розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) на користь потерпілого.

Факт настання страхового випадку судом досліджений, вина ОСОБА_2 у скоєному доведена та наведене учасниками справи не заперечувалося.

В позовній заяві позивач посилався на те, що ОСОБА_2 та його страховик ПрАТ «Страхова Компанія «ТАС» в досудовому порядку відмовилися відшкодовувати збитки позивачу, як потерпілому внаслідок настання страхового випадку.

В силу вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована, що підтверджується копією відповідного полісу у справі, то ОСОБА_1 мав в першу чергу звернутися до страховика цієї винної особи для врегулювання питання про здійснення страхового відшкодування. Матеріали справи не містять відомостей про звернення позивача до страховика стосовно здійснення страхових виплат. Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги такі твердження позивача, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України.

Однак, суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди з відповідача за загальними підставами відшкодування шкоди винною особою.

Головним завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України).

Законодавством передбачене право потерпілого на отримання страхових виплат в рахунок шкоди, заподіяної ДТП та отримання потерпілим від страховика винної особи вказаного страхового відшкодування матеріальної, отриманої внаслідок даного страхового випадку.

Позивач звернувся до суду за захистом свого права на отримання страхового відшкодування, проте, матеріалами справи не підтверджується факт порушення страховиком вказаного права позивача. Зокрема, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту надання відмови страховиком позивачу у здійсненні страхових виплат. листом вх.№Г1400/4295 від 31 жовтня 2018 року ПрАТ «Страхова Група «ТАС» повідомило, що ОСОБА_3 з заявою про страхове відшкодування до товариства не звертався (а.с.188). Відомостей про спростування обставин, викладених у вказаному листі, матеріали справи не містять.

Стаття 1191 ЦК і стаття 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК, стаття 27 Закону «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником в деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди.

Страховик зобов`язаний виплатити потерпілому страхове відшкодування замість заподіювача шкоди в передбаченому Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком заподіювача шкоди замість останнього. Страховик набуває право зворотньої вимоги (регрес) до заподіювача шкоди на суму виплаченого відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ГК і 27 Закону «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди в деліктних зобов`язаннях в рамках виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, яке належить цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, в межах виплаченого йому страхового відшкодування (суброгація).

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливо за умови, що згідно з цим договором або Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок по виплаті страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених в статті 37), або розмір збитку перевищує ліміт відповідальності і страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування та сплатити страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик в разі виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, яка завдала шкоди. Тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування реалізує право вимоги, передбачений статтями 993 ГК і 27 Закону «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, у якого заподіювача шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, з урахуванням наведеного, ОСОБА_1 повинен був спочатку звернутися до страхової компанії ОСОБА_2 з заявою про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, отримати рішення про виплату страхового відшкодування з вказівкою його розміру, а різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) стягувати в судовому порядку безпосередньо з ОСОБА_4

Проте, позивач, не дочекавшись відповіді від страхової компанії ОСОБА_2 , відразу пред`явив вимоги до ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова Група «ТАС».

Таким чином, звернення позивача з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, є передчасним, оскільки матеріалами справи факт порушення права позивача на отримання страхових виплат не підтверджується, а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції помилково задовольнив позов, стягнувши матеріальну та моральну шкоду з ОСОБА_2 , заслуговують на увагу з вищенаведених підстав.

Таким чином, при вирішенні спору судом першої інстанції не було у повному обсязі визначено та досліджено обставини справи, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про порушення права позивача та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Балтського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначений розподіл судових витрат, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про розподіл судовий витрат, суд апеляційної інстанції у разі зміни рішення або ухвалення нового змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України.

За змістом ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що з апеляційною скаргою про перегляд рішення суду першої інстанції звернувся відповідач. За подання апеляційної скарги був сплачений судовий збір у розмірі 2443,00 грн., що підтверджується квитанцією №68 від 009 листопада 2018 року (а.с.180). За результатами розгляду апеляційної скарги рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову.

Таким чином, судовий збір, сплачений за подання до суду апеляційної скарги у розмірі 2443,00 грн підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ТАС» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2443,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 24 травня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе