Справа № 755/2541/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарями Рудь Н.В., Юдицьким К.О.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 30 жовтня 2015 року між сторонами укладено договір страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0789634.403, за умовами якого було застраховано автомобіль НОМЕР_1. 14 квітня 2016 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено застрахований автомобіль. Цього ж дня позивачем подано заяву про настання страхового випадку. 17 травня 2016 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 видано рахунок-фактуру № ЧПС-001085 на суму 61 273,59 грн. 31 травня 2016 року позивачем направлено необхідні документи на адресу відповідача, проте останнім не здійснено страхову виплату у строк передбачений Договором страхування, тому позивачем здійснено ремонт автомобіля за власні кошти. В серпні 2016 року позивач отримав від відповідача на електронну пошту угоду про виплату страхового відшкодування №0449.206.16.01 від 12 липня 2016 року, за умовами якої позивачу підлягало виплаті страхове відшкодування в розмірі 13 500,00 грн. Не погоджуючись із запропонованим розміром страхового відшкодування 27 жовтня 2016 року позивачем подано на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» претензію про перерахунок страхового відшкодування у розмірі 61 273,59 грн. Проте кошти позивачу так і не були перераховані. Просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 61 273,59 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1 354,01 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 166,60 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1 113,00 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 61 273,59 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 3 155,59 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 169,01 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 2 593,64 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. (а.с.13-14, том 2).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

14 липня 2017 року протокольною ухвалою суду витребувано у Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області належним чином завірені матеріали адміністративної справи № 500/2050/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Ухвалою суду від 23 листопада 2017 року провадження у справі зупинено на час проведення комплексної транспортно-трасологічної експертизи.

19 липня 2018 року ухвалою суду відновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 13 вересня 2018 року провадження у справі зупинено на час проведення судової автотоварознавчої експертизи.

19 березня 2019 року ухвалою суду відновлено провадження по справі.

16 квітня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги. Дав пояснення,аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що було декілька договорів страхування, однак страхові відшкодування перераховувалися страховою компанією на рахунок фізичної особи-підприємця, який ремонтував автомобіль. Рахунок-фактура складено акредитованим страховою компанією фізичною особою - підприємцем.

Представник відповідача ОСОБА_2 не визнав позовні вимоги. Підтримав письмові заперечення, в яких зокрема, зазначено, що за весь період страхування автомобіля позивачем в порушення вимог ч. 2 п. 15.16 Договору страхування автомобіль НОМЕР_1 не надано відповідачу для проведення огляду після здійснення ремонту. У випадку невиконання страхувальником п.15.16 частини ІІ договору страхування, тобто ненадання транспортного засобу для огляду після відновлювального ремонту претензії з будь-яких повторних пошкоджень частин та деталей транспортного засобу не приймаються страховиком до розгляду. Тому відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування по справі № 0449.206.16.01.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Позивач є власником автомобіля НОМЕР_1 (а.с. 128 зв., том 1).

30 жовтня 2015 року між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа-Страхування» укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0789634.402, яким застраховано автомобіль НОМЕР_1 (а.с. 8-17, том 1).

Згідно акту огляду транспортного засобу «Honda Civic» д/н НОМЕР_2 від 14 квітня 2016 року, складеного аварійним комісаром Клоком Валерієм Корниловичем, в результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено та не підлягають відновленню наступні деталі: бампер передній, крило переднє ліве, фара передня ліва, лівий підкрильник, протитуманна ліва (а.с. 18, том 1).

14 квітня 2016 року позивачем подано заяву щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування (а.с. 82, том 1).

31 травня 2016 року позивачем подано до відповідача заяву щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування із зазначенням рахунків, на які необхідно перерахувати кошти (а.с. 20, том 1).

Згідно бланку угоди про виплату страхового відшкодування № 0449.206.16.01 від 12 липня 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» запропонувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 13 500,00 грн. (а.с. 21, том 1).

27 жовтня 2016 року позивачем направлено на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» претензію про виплату страхового відшкодування в розмірі 61 273,59 грн. (а.с. 22-23, 24, том 1).

Позивач просив про стягнення страхового відшкодування у розмірі 61273,59 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що договором добровільного страхування, який було укладено між сторонами, передбачено виплату страхового відшкодування у розмірі 265 930,00 грн.

На підтвердження позовних вимог позивач надав рахунок-фактуру № ЧПС-001085 від 17 травня 2016 року, складений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, відповідно до якого сукупна ціна для заміни пошкоджених деталей в автомобілі НОМЕР_1 складає 61 273,59 грн. (а.с. 19, том 1).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки за весь період страхування автомобіля позивачем в порушення вимог ч. 2 п. 15.16 Договору страхування автомобіль НОМЕР_1 не надано відповідачу для проведення огляду після здійснення ремонту. У випадку невиконання страхувальником п.15.16 частини П договору страхування, тобто ненадання транспортного засобу для огляду після відновлювального ремонту претензії з будь-яких повторних пошкоджень частин та деталей транспортного засобу не приймаються страховиком до розгляду. Тому відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування по справі № 0449.206.16.01 (а.с. 46-49, том 1).

На підтвердження письмових заперечень представником відповідача надано історію страхових випадків за весь період страхування автомобіля НОМЕР_1, а саме: за страховим актом № 4184.206.12.01.01 від 11 грудня 2012 року прийнято рішення та здійснено перерахунок страхового відшкодування в розмірі 2 523,90 грн., завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 19 листопада 2012 року, в результаті якої розбито праве бокове дзеркало автомобіля НОМЕР_1 (а.с.52-56); за страховим актом № 299.206.12.02.01 від 11 грудня 2012 року прийнято рішення та здійснено перерахунок страхового відшкодування в розмірі 1 466,36 грн., завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 19 листопада 2012 року, в результаті якої пошкоджено фару протитуманну передню ліву автомобіля НОМЕР_1 (а.с.57-61); за страховим актом № 2863.206.13.03.01 від 20 серпня 2013 року прийнято рішення та здійснено перерахунок страхового відшкодування в розмірі 4 577,43 грн., завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 30 липня 2013 року, в результаті якої пошкоджено задні праві дверці, правий поріг, обшивку переднього бампера автомобіля НОМЕР_1 (а.с.62-66); за страховим актом № 3252.206.13.04.01 від 04 жовтня 2013 року прийнято рішення та здійснено перерахунок страхового відшкодування в розмірі 9 009,42 грн., завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 29 серпня 2013 року, в результаті якої пошкоджено капот, кришка багажника, панель, каркас кришки лівий боковий, дверцята задні ліві, крило заднє ліве, крило переднє ліве автомобіля НОМЕР_1 (а.с.67-70).

Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно із ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За вимогами ч. 1 ст. 628 ЦПК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку,встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з пунктом 9.1. статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія зобов'язана здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди житло, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 34.1 статі 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку Страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно до п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 зазначеного закону Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 09 грудня 2015 року) страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно п. 37.2 ст. 37 зазначеного закону рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Судом встановлено, що 14 квітня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням позивача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Альфа-Страхування». 27 жовтня 2016 року позивачем направлено на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» претензію про виплату страхового відшкодування в розмірі 61 273,59 грн., яке до теперішнього часу не виплачено.

Твердження представника відповідача щодо порушення вимог ч. 2 п. 15.16 Договору страхування автомобіля НОМЕР_1, тобто ненадання транспортного засобу для огляду після відновлювального ремонту, не мають правового значення, оскільки стосуються страхових випадків за попередніми договорами добровільного страхування.

За встановлених обставин, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування повністю: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (, юридична адреса: 02160, м. Київ, пр. Соборності, 19) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, страхове відшкодування у розмірі 61273 (шістдесят одна тисяча двісті сімдесят три) грн. 59 коп.

Позивачем заявлено позовні вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення пені за час прострочення виконання зобов'язання за період з 10 червня 2016 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 3155,59 грн.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені, яка сплачується за кожен день прострочення, полягає в тому, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожним днем (місяцем) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до п. 20.1 договору страхування за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені у розмірі 0,01 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу.

Згідно п. 15.1 договору страхування визначено, що після отримання всіх необхідних документів рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у термін до 10-ти (десяти) робочих днів з дати отримання останнього документа.

Судом встановлено, що 31 травня 2016 року представником відповідача отримано рахунок-фактуру ФОП ОСОБА_6, який був останнім необхідним документом для прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування, а тому відповідно до п. 15.1 договору страхування останнім робочим днем для прийняття відповідного рішення було 14 червня 2016 року.

Отже з урахуванням положень п. 15.1 договору страхування пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання підлягає нарахуванню з 15 червня 2016 року.

Представником відповідача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності в частині стягнення пені.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, а також принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізу норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, можна зробити висновок про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, можливість застосування як загальної, так і спеціальної позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Заява сторони про застосування позовної давності може бути викладена як у письмовій, так і усній формі.

З доданого до позовної заяви розрахунку пеня за час прострочення виконання зобов'язання складає у сумі 3155,59 грн. за період з 10 червня 2016 року по 07 листопада 2017 року, що виходить за межі позовної давності.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 13 лютого 2017 року.

З урахуванням положень статті 258 ЦК України, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань підлягає стягненню за період з 15 червня 2016 року по 13 лютого 2017 року у розмірі 1495,08 грн. (61 273,59 грн. х 0,01% х 244 дні).

За встановлених обставин позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань підлягають задоволенню частково: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (, юридична адреса: 02160, м. Київ, пр. Соборності, 19) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, пеню за період з 15 червня 2016 року по 13 лютого 2017 року у розмірі 1 495 (одна тисяча чотириста дев'яносто п'ять) грн. 08 коп. В решті вимог відмовити.

Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрати за час прострочення виконання зобов'язання за період з 10 червня 2016 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 7 169,01 грн. та трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов'язання за з 10 червня 2016 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 2593,64 грн.

У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмову у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року при розгляді справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки, зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Річні проценти, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що 31 травня 2016 року представником відповідача отримано рахунок-фактуру ФОП ОСОБА_6, який був останнім необхідним документом для прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування.

З урахуванням положень п. 15.1 договору страхування інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання підлягають стягненню з 15 червня 2016 року.

Отже, з урахуванням встановленого індексу інфляції та суми простроченого грошового зобов'язання у розмірі 61273,59 грн. за період з 15 червня 2016 року по 07 листопада 2017 року інфляційні втрати складають у розмірі 10 967,97 грн.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань підлягають задоволенню повністю: стягнути з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат у розмірі 7 169,01 грн., що є в межах позовних вимог.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Так, з урахуванням прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 41 837,11 грн. та строку прострочки - за період з 15 червня 2016 року по 07 листопада 2018 року (510 днів) три відсотки річних складають: 61273,59 грн. х 510 дн. х 3%: 365 дн. = 2 568,45 грн.

Виходячи з наведеного, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних частково: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (, юридична адреса: 02160, м. Київ, пр. Соборності, 19) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, три проценти річних за період з 15 червня 2016 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 2568 (дві тисячі п»ятсот шістдесят вісім) грн. 45 коп. та інфляційні втрати за період з 15 червня 2016 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 7 169 (сім тисяч сто шістдесят дев»ять) грн. 01 коп., що є в межах позовних вимог.

Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 5 000,00 грн.

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Враховуючи роз'яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв'язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Однак відповідно до п. 4.2 договору добровільного страхування наземного транспорту передбачено, що страховиком не відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Тому, з урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., оскільки зазначені вимоги не ґрунтуються на законі.

За встановлених обставин позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних та моральної шкоди підлягають задоволенню частково: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (, юридична адреса: 02160, м. Київ, пр. Соборності, 19) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, страхове відшкодування у розмірі 61273 (шістдесят одна тисяча двісті сімдесят три) грн. 59 коп. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (, юридична адреса: 02160, м. Київ, пр. Соборності, 19) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, пеню за період з 15 червня 2016 року по 13 лютого 2017 року у розмірі 1 495 (одна тисяча чотириста дев'яносто п'ять) грн. 08 коп., три проценти річних за період з 15 червня 2016 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 2568 (дві тисячі п»ятсот шістдесят вісім) грн. 45 коп. та інфляційні втрати за період з 15 червня 2016 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 7 169 (сім тисяч сто шістдесят дев»ять) грн. 01 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити.

На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп.

Позивач є інвалідом ІІ групи (а.с.25).

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням загального розміру задоволених позовних вимог та відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 725 грн. 06 коп.(72506,13х1%).

Керуючись ст.ст. 23, 258, 267, 526, 549, 625, 627, 628, 638, 979, 981, 992, 1166, 1167 ЦК України, Законом України «Про страхування», п. 21 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п.п. 3, 5, 7, 9 постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (, юридична адреса: 02160, м. Київ, пр. Соборності, 19) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, страхове відшкодування у розмірі 61273 (шістдесят одна тисяча двісті сімдесят три) грн. 59 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (, юридична адреса: 02160, м. Київ, пр. Соборності, 19) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, пеню за період з 15 червня 2016 року по 13 лютого 2017 року у розмірі 1 495 (одна тисяча чотириста дев'яносто п'ять) грн. 08 коп., три проценти річних за період з 15 червня 2016 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 2568 (дві тисячі п»ятсот шістдесят вісім) грн. 45 коп. та інфляційні втрати за період з 15 червня 2016 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 7 169 (сім тисяч сто шістдесят дев»ять) грн. 01 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (, юридична адреса: 02160, м. Київ, пр. Соборності, 19) на користь держави судовий збір у розмірі в дохід держави у розмірі 725 (сімсот двадцять п»ять) грн. 06 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 квітня 2019 року.

Суддя Н.Є.Арапіна