СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/2821/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Київ

суддя Святошинського районного суду м. Києва Ул`яновська О.В. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпчення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту безпідставного набуття права власності на грошові кошти та стягнення цих коштів, як безпідставно отриманих та збережних коштів,

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Святошинського районного суду м. Києва знаходиться вищезазначена цивільна справа.

12.12.2018 Святошинським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття підготовчого провадження у справі (а.с. 25).

11.02.2019 представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, просить суд накласти арешт на транспортні засобі, що належать на праві приватної власності відповідача, а саме: автомобіль марки «Lexus» модель LX, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 4461 см.куб., зареєстрваний за відповідачем 14.03.2018; автомобіль марки Land Rover, модель Discovery, 2018 року випуску, з об`ємом двигуна 1999 см.куб., зареєстрваний за відповідачем 25.07.2018; автомобіль марки «Jaguar»модель XJ6, 2004 року випуску, з об`ємом двигуна 2967 см.куб., зареєстрвоаний за відповідачем 25.07.2018; заборонити відповідачу будь-яким чином відчужувати вищезазначені транспортні засоби, належні йому на праві приватної власності., оскілкьи розмір позовних вимог позивача має особливо великикй розмір і у випадку задволення позову існуватиме реальна загроза виконання рішення суду, а тому таке забезпечння позову є адекватним та співмірними не створює ситуації за якої відповідач міг би отримати збитки.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Оцінивши наведені представником доводи щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову наведено у ст.151 ЦПК України.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників у справі з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 922/4587/13.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказані положення також кореспондуються із приписами ст. 81 ЦПК України.

Із поданої заяви про забезпечення позову убачається, що позивачем не додано доказів на підтвердження ухилення відповідачем від відшкодування збитків, завданих внаслідок деліктного зобов`язання, або ж відсутності у відповідача наміру відшкодування заподіяних збитків.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому підстави для задоволення заяви про забезпечення позову у суду відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

відмовити в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпчення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту безпідставного набуття права власності на грошові кошти та стягнення цих коштів, як безпідставно отриманих та збережних коштів.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя: О.В. Ул`яновська