Ухвала

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 334/8829/16-ц

провадження № 61-2696ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 04 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про визнання незаконним відключення від газопостачання та стягнення майнової і моральної (немайнової) шкоди у зв'язку із припиненням подачі природного газу,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про визнання незаконним відключення від газопостачання та стягнення майнової і моральної (немайнової) шкоди у зв'язку із припиненням подачі природного газу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 разом із сім'єю, яка складається з ОСОБА_2 (інваліда 2 групи) та ОСОБА_3 (студентки денної форми навчання). Вказана квартира знаходиться у спільній власності.

З травня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Збут» розпочало постачання газу та надання послуг з газопостачання побутовим споживачам м. Запоріжжя, зокрема, і до вказаної квартири. З цього часу вона та її сім'я є споживачами природного газу для побутових потреб: приготування їжі та підігріву води у проточному водонагрівачі, особовий рахунок № НОМЕР_1. Станом на 25 жовтня 2016 року заборгованість перед ТОВ «Запоріжгаз збут» відсутня.

26 жовтня 2016 року відповідачем було припинено газопостачання у квартиру АДРЕСА_1. 01 листопада 2016 року під час відвідування її помешкання представниками ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» був складений Акт про припинення/обмеження газопостачання, де причиною відключення зазначено: «відмова споживача від встановлення лічильника газу...». Вона відмовилась від підписання акту, оскільки вважає, що його складено з порушенням нормативно-правових актів.

Позивач зазначила, що дії відповідача з припинення газопостачання у квартиру АДРЕСА_1 є незаконними, у зв'язку з чим їй завдано майнову та моральну шкоду.

Посилаючись на вказані обставини, просила визнати незаконними дії ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» по відключенню природного газу від газопостачання, стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 1 377,90 грн, збитки у розмірі 2 338,39 грн, вартість придбання водонагрівача Ariston Blu Evo R 15/3 у розмірі 2 179,00 грн, збитки на оплату додаткових обсягів споживання електроенергії в сумі 1 002,45 грн та моральну шкоду у розмірі 18 000,00 грн, а також зобов'язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» поновити газопостачання та встановити за власні кошти лічильник природного газу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 січня 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року змінено в частині підстав відмови в позові, відмовивши в його задоволенні з підстав необґрунтованості.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що припинення газопостачання 26 жовтня 2016 року відбулось по всьому газовому стояку (квартири. №№ 13, 17, 21) будинку АДРЕСА_1 для забезпечення технічної можливості встановлення за рахунок оператора ГРМ газових лічильників у квартирах №№ 21, 17 цього будинку, про що мешканці попереджались за 7 днів. Після встановлення лічильників у будинку з 02 листопада 2016 року газопостачання по газовому стояку було відновлено.Однак у зв'язку з незабезпеченням вільного доступу представникам ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» та відмовою від встановлення індивідуального газового лічильника за рахунок оператора ГРМ побутовим споживачем квартири № 17, з 02листопада 2016 року було припинено постачання природного газу до цієї квартири, яке не відновлено через відмову від встановлення індивідуального газового лічильника.

Крім того, встановивши, що заявникові нараховується оплата за природний газ саме постачальником в особі ТОВ «Запоріжгаз збут», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги щодо перерахунку у зв'язку з неотриманням природного газу мають бути спрямовані саме до цієї юридичної особи, яка до участі у справі в якості відповідача не була залучена. Відтак, до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» такі вимоги спрямовані не можуть бути, і в цій частині позов не підлягає задоволенню з інших правових підстав, ніж відмовлено судом першої інстанції.

Зважаючи на те, що вимоги про відшкодування майнової і моральної шкоди є похідними від вимог про визнання неправомірними дій відповідача з відключення від газорозподільних мереж квартири ОСОБА_1, які визнані необґрунтованими, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав і для їх задоволення.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

У відповідності до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у даній справі є майнові вимоги про відшкодування шкоди, ціна яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною у силу закону, а також немайнові вимоги про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, в частині яких суд визнає дану справу справою незначної складності та такою, що не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню,однак такі є необґрунтованими й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Доводи заявника полягають у її незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 04 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про визнання незаконним відключення від газопостачання та стягнення майнової і моральної (немайнової) шкоди у зв'язку із припиненням подачі природного газу.

Додані до скарги матеріали повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов