Дата документу 15.02.2019 Справа № 333/3193/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/3193/18Головуючий у 1-й інстанції Наумова І.Й. Повний текст рішення складено 26.11.2018 року
Пр. № 22-ц/807/782/19Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про зняття арешту з нерухомого та рухомого майна

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив:

- зняти арешт з всього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_2, накладений постановою від 21.12.2011 року державного виконавця Юлдашева А.А. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області у виконавчому провадженні ВП № 30479821, відкритому за заявою стягувача ПАТ «ОТП Банк» на підставі виконавчого листа № 2-921/2011 від 30.11.2011 року Жовтневого районного суду м. Запоріжжя;

- запис про який внесено Запорізькою філією ДП «Інформаційний центр» міністерства юстиції України до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 22.12.2011 р. за р. № 12000534.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 09.01.2006 р. між ним та акціонерним комерційним банком «Райфайзенбанк Україна», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», було укладено кредитний договір № СМ-200/004/2006 за умовами якого та згідно додаткових угод банк надав йому кредит у загальній сумі 738000 доларів США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2009 р. у справі 2-921/2011 з нього на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнута заборгованість за вищевказаним договором. Виданий 30.11.2011 року за цим судовим рішенням виконавчий лист був предявлений банком до примусового виконання. 21.12.2011 р. відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження №30479821. 21.12.2011 р. державним виконавцем прийнято постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_2 і 22.12.2011 р. до Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено відповідний запис за реєстраційним номером 12000534.

04.03.2013 р. виконавчий документ був повернутий стягувачу, а виконавче провадження закрито. Проте, арешт з майна ОСОБА_2 знятий не був.

24.06.2016 р. ПАТ ОТП Банк уклав з ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія договір №24/06/16 та відступив право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № СМ-200/004/2006 від 19.01.2006 р. А ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія, у свою чергу, 27.04.2018 р. уклало договір з ОСОБА_3 про відступлення їй права вимоги за вказаним кредитним договором.

На теперішній час ОСОБА_3 простила йому борг за кредитним договором.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.29) провадження у цій справі за позовом позивача відкрито.

Ухвалою суду першої інстанції від 20 вересня 2018 року (а.с. 49) у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_3 позову позивача у цій справі відмовлено на підставі ст. 206 ЦПК України (суперечить закону).

Ухвалою суду першої інстанції від 16 жовтня 2018 року (а.с. 67) до участі у цій справі залучено в якості співвідповідача ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2018 року (а.с. 80-82) у задоволенні позову ОСОБА_2 у цій справі відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 86-93) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 98).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 17 грудня 2018 року (а.с.89), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.102).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 10, 12, 13, 259, 263, 264, 265 ЦПК України та виходив із необґрунтованості позовних вимог позивача, відсутності підстав для задоволення останніх у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що з рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2018 р. (справа №2-921/2011), яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОТП Банк» стягнено заборгованість за кредитним договором СМ-200/004/2006 від 19.01.2006 р., яка складається з суми основного боргу - 4087809,08 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 19.10.2010 складає 516685,51 дол. США; - проценти за користування кредитними коштами за період з 22.03.2010р. по 18.10.2010 розмірі 287509,29 грн., що за офіційним курсом НБУ, станом на 19.10.2010р., складає 36340,22 дол. США, а також судовий сбір в розмірі 1700 грн., та 120 грн. витрати на інформаційне-технічне забезпечення (а.с. 76-77).

З листа відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 14.06.2018 р. № 10837-3-03.4 вбачається, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №30479821 з примусового виконання виконавчого листа № 2-921/2011, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 30.11.2011 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» суми основного боргу 4087809,08 грн., що за офіційним курсом складає 516685,51 долар США, процентів за користування кредитом за період з 22.03.2010 по 18.10.2010 р. в розмірі 287509,29 грн., а також судового збору 1700 грн., та витрат на ІТЗ 120 грн. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 30479821 від 21.11.2011 р. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 Виконавчий лист було повернуто стягувачу 04.03.2013 р., а провадження завершено. Заборгованість за вищевказаним виконавчим документом під час завершення виконавчого провадження боржником погашена не була (а.с. 8-9).

Згідно додатку до листа відділу примусового виконання рішень - роздруківки ВП спецрозділ, сума грошових коштів, які підлягали стягненню аналогічна зазначеній у листі від 14.06.2018 р. № 10837-3-03.4 за сумами та видами стягнення; загальна сума стягнення 4377138,37 грн., а виконавчий документ повернено через те, що майно боржника не виявлено протягом року з дня оголошення в розшук (а.с. 10-12).

22.12.2011 р. за № 12000534 реєстратором Запорізької філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна зареєстрована постанова державного виконавця від 21.12.2011 р. у виконавчому провадженні 30479821 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 13).

На підставі цих документів судом першої інстанції було правильно встановлено, що спірний арешт на майно ОСОБА_2 накладено в межах виконавчого провадження №30479821, відкритого для примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2011 р. у справі № 2-921/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ ОТП Банк суми основного боргу 4087809,08 грн., що за офіційним курсом складає 516685,51 долар США, проценти за користування кредитними коштами за період з 22.03.2010 по 18.10.2010 р. в розмірі 287509,29 грн., а також судового збору 1700 грн., та витрат на ІТЗ 120 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Запорізької області 17.07.2018 року, заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено. Замінено стягувача за виконавчим листом № 336/563/13-ц виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 27.08.2014 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме будівлю готелю (літ. А-2) загальною площею 987,2 кв.м, гараж (літ. Ж, загальна площа 195,8 кв.м), контрольно-пропускний пункт (літ. З, загальна площа 4,8 кв.м), що знаходиться за адресою Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Садівництва, б. 13 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4, для погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № CM-200/004/2006 від 19.01.2006 року у розмірі 4525722,21 грн., а саме сума основного боргу 4101862,93 грн., проценти за користування кредитними коштами за період з 22.03.2010 року по 25.01.2011 року 423859,28 грн., шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною, яка буде визначена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності - стягувача ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с.14-18,61-63).

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що виконавчий лист № 2-921/2011, виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 30.11.2011 р., визнаний таким, що не підлягає виконанню, чи перебуває в обєднаному виконавчому провадженні з виконавчим листом № 336/563/13-ц виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 27.08.2014 року.

Згідно із договором про відступлення права вимоги від 27.04.2018 р., ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як первісний кредитор, передав новому кредитору ОСОБА_3 право вимоги за:

- кредитним договором СМ-200/004/2006 від 19.01.2006 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - Боржник), з усіма подальшими змінами та доповненнями, кредитором за яким є Первісний кредитор на підставі договору про відступлення права вимоги № 24/06/16 від «24» червня 2016 року, в межах боргу за Кредитним договором у розмірі 675 760 (шістсот сімдесят пять тисяч сімсот шістдесят) доларів США 02 центи, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 27.04.2018 року складає 17 752 553, 61 (сімнадцять мільйонів сімсот пятдесят дві тисячі пятсот пятдесят три) гривні 61 копійка, що складається з:

- заборгованості за кредитом в розмірі 516 685 (пятсот шістнадцять тисяч шістсот вісімдесят пять) долари США 51 цент, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 27.04.2018 року складає 13 573 586, 70 (тринадцять мільйонів пятсот сімдесят три тисячі пятсот вісімдесят шість) гривень 70 копійок;

- заборгованості за процентами 159 074, 51 (сто пятдесят девять тисяч сімдесят чотири) долари США 51 цент, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 27.04.2018 року складає 4 178 966, 91 (чотири мільйони сто сімдесят вісім тисяч девятсот шістдесят шість) гривень 91 копійки.

- договором поруки № SGСМ-200/004/2006 від 19.01.2006 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та Приватним підприємством «Лаура», Код за з усіма подальшими змінами та доповненнями;

- договором іпотеки № РСМL-200/004/2006 від 19.01.2006 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та Приватним підприємством «Лаура», Код за СДРПОУ 25214209, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 115, з усіма подальшими змінами та доповненнями, іпотекодержателем за яким є Первісний кредитор на підставі договору про відступлення права вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 24.06.2016 за реєстровим № 523, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Первісним кредитором;

- рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2013 р. у цивільній справі ЄУН 336/563/13-ц провадження № 2/336/930/2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Позивач в позові посилається, як на підставу для задоволення позовних вимог, на положення, які викладені в ч. 1 ст. 605 ЦК України, згідно яких зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, оскільки новий кредитор ОСОБА_3 простила його борг, що виник за вищезазначеним кредитним договором та за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя на підставі якого виданий виконавчий документ №2-921/2011.

Пункт 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У вищезазначеному договорі про відступлення права вимоги від 27.04.2018 р. відсутні відомості, що за цим договором до ОСОБА_3 перейшло право вимоги за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, на підставі якого 30.11.2011 р. виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя виконавчий лист №2-921/2011.

Оскаржуваний позивачем арешт майна накладений виконавцем в межах виконавчого провадження за вищезазначеним виконавчим листом.

Ст. 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не надано доказу, що відбулась заміна стягувача за виконавчим листом №2-921/2011 виданим за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в порядку передбаченому ст. 442 ЦПК України, як в період здійснення виконавчого провадження №30479821, так і на теперішній час. Таким чином, підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2, на які посилається позивач в своєму позові, ним не доведені належними, допустимими доказами, в звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, ОСОБА_2, як боржник у вищезазначеному виконавчому провадженні, належними, допустимими доказами (письмова відмова державного виконавця тощо) не довів суду, що він позбавлений права вирішувати питання про зняття вищезазначеного арешту через виконавчу службу, якою останній був накладений в рамках виконавчого провадження, а в разі необґрунтованої відмови останньої оскаржувати дії державного виконавця у суді.

Доводи ОСОБА_2 про те, що цьому перешкоджає знищене за строками давності виконавче провадження, яке було закінчено з інших підстав, ніж виконання боржником рішення суду у повному обсязі, ґрунтуються на припущеннях.

Докази з приводу того, що ОСОБА_2 взагалі звертався до виконавчої служби з приводу зняття вищезазначеного арешту у цій справі відсутні. У матеріалах цієї справи наявні лише докази звернення ОСОБА_2 до виконавчої служби з приводу отримання копії вищезазначеної постанови про арешт (а.с.8).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 дублюють його доводи, як позивача в його позовній заяві у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Останні також не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в його позові у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_2, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача, є додані позивачем до його апеляційної скарги матеріали: виконавчий лист (а.с.95) та довідка ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 27.04.2018 року про відсутність заборгованості (а.с. 96).

Проте, останніми не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обовязковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено що ОСОБА_2 (а.с.94) в силу вимог Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 15.02.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8