Ухвала

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 132/1861/18

провадження № 61-7868ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Міхасішина І. В., Матківської М. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, щоОСОБА_2 у ІНФОРМАЦІЯ_3 видав книгу «ІНФОРМАЦІЯ_1», серії «ІНФОРМАЦІЯ_2» заснована журналом «Вінницький край». Ознайомившись з книгою позивач виявив допущену автором велику кількість помилок, неточностей, перекручення фактів, у тому числі стосовно нього, що порочить його честь та гідність та завдало йому моральних страждань, які він оцінює у 10 000,00 грн.

Посилаючись на наведене, просив зобов'язати ОСОБА_2 вибачитися перед ним у засобах масової інформації, а саме у газетах «Прапор перемоги», «Вінничина», «33 канал» за безпідставні звинувачення, наклеп, що опубліковані ним у книзі «ІНФОРМАЦІЯ_1» за ІНФОРМАЦІЯ_3, зобов'язати відповідача вилучити за свої кошти вже реалізовані книги «ІНФОРМАЦІЯ_1» та стягнути на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 08 січня

2019 року позов ОСОБА_1 задоволеночастково.

Визнано інформацію опубліковану у книзі «ІНФОРМАЦІЯ_1» Автор ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на сторінці НОМЕР_1 наступного змісту: «Спершу зі своїми помічниками зрізав кілька хрестів, що віками стояли оберігали село у різних його кутках. Згодом завзятому атеїсту захотілося ще не так себе перед Богом проявити. І коли у 1970 році з якихось причин загорілася церква, то саме ОСОБА_3 зі своїми комсомольцями забажав негайно розібрати обгорілу будівлю. Та не встиг, бо люди почувши вістку про запланований атеїстичний захід збіглися до Храму і відстояли його...», недостовірною.

Зобов'язано ОСОБА_2 спростувати вказану інформацію у книзі «ІНФОРМАЦІЯ_1» шляхом опублікування у районній газеті «Прапор перемоги», за свій рахунок повідомлення про ухвалене у зазначеній справі судове рішення протягом одного місяця з дня набрання ним законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 08 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1, у якій він просив скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2019 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є визнання опублікованої про позивача недостовірної інформації; зобов'язання відповідача її спростувати та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Ціна позову становить 10 000,00 грн, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Судами попередніх інстанцій вказану справу не визнано малозначною, однак малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубак проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обгрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик