Дата документу 13.02.2019 Справа № 334/7861/15
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №334/7861/15 Головуючий у 1 інстанції: Нікітенко Н.П.
Провадження № 22-ц/807/1014/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ПАТ «Родовід Банк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованість за кредитним договором. Зазначав, що 03 червня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір із змінами, внесеними додатковою угодою від 04 листопада 2008 року та додатковим договором №1 від 26 лютого 2009 року, відповідно до якого банк відкрив останній невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 33 152,17 доларів США терміном до 03 червня 2015 року включно. Кредит надавався на придбання автомобіля та сплату страхових платежів. Процентна ставка за кредитним договором становила 7,7 % річних до 04 листопада 2008 року, а з 04 листопада 2008 року - 9,7% річних. Пунктом 1.5.1 договору встановлено щомісячну плата за обслуговування кредиту у розмірі 0,2500% від суми виданого кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено договір застави транспортного засобу від 03 червня 2008 року.

Крім того, 03 червня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язався солідарно відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором.

ОСОБА_3 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим, станом на 20 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 31 549,27 доларів США та 12 195 340,73 грн., із яких: сума простроченої заборгованості за кредитом 27 275,16 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами 4 274,11 доларів США; сума простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту 23 603,97 грн.; сума нарахованої пені за прострочення кредиту - 10 882 632,09 грн.; сума нарахованої пені за прострочені проценти -1 219 197,42 грн.; сума нарахованих 3% річних за прострочення кредиту 55 902,92 грн.; сума нарахованих 3% річних за прострочення процентів 6 260,23 грн.; сума нарахованих 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту 652,43 грн.; сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту 7091,67 грн.

Вказану заборгованість Банк просив стягнути в солідарному порядку з позичальника та поручителя.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року у розмірі 31 549,27 доларів США, що складається з: 27 275,16 доларів США простроченої заборгованості за кредитом; 4 274,11 доларів США простроченої заборгованості за процентами та 12195340,73 грн., що складається із: 23 603,97 грн. простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту; 10 882 632,09 грн. пені за прострочення кредиту, 1219 197,42 грн. пені за прострочення процентів, 55 902,92 грн. суми нарахованих 3% річних за прострочення кредиту, 6 260,23 грн. суми 3% річних за прострочення процентів; 652,43 грн. суми 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту; 7091,67 грн. інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір у розмірі 3654 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 порушила умови кредитного договору, має невиконані перед ОСОБА_5 зобовязання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з урахуванням сум, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України, а ОСОБА_6 як поручитель несе солідарну відповідальність по погашенню кредиту, відсотків та штрафних санкцій.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розрахунок боргу є необґрунтованим та не відповідає умовам договору. Позивач здійснив розрахунок пені та 3% річних за прострочення виконання зобовязання у доларах США , а вимогу предявив у гривнях, не обґрунтувавши зазначений розмір у гривнях.

Умовами кредитного договору передбачені рахунки для обліку виданих кредитів, нарахованих процентів, плати за обслуговування кредиту, згідно виписок з яких заборгованість у ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 відсутня, зазначений розмір залишку нуль. Разом з тим, суд першої інстанції на підтвердження наявності заборгованості по кредиту послався на виписки з рахунку, який кредитним договором не передбачений, а отже не є належним доказом наявності боргу.

Судом не враховано, що кредитним договором не передбачено неустойки у розмірі 3% річних та інфляційних витрат, також кредитний договір не містить посилань на застосування відповідальності, передбаченої чинним законодавством, у зв'язку з чим порушено вимоги статей 208, 547 ЦК України.

Судом не враховано, що кредитним договором установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Про порушення строку оплати за кредитним договором (погашення основної суми кредиту та погашення відсотків) позивач дізнався наступного дня, коли не отримував зазначені кошти, тобто щомісяця, починаючи з 11 березня 2009 року. Позовні вимоги в частині стягнення простроченої заборгованості за кредитом та простроченої заборгованості за процентами, а також в частині стягнення пені, заявлені до суду 26 серпня 2015 року, про що вказували відповідачі у поданих суду заявах про застосування наслідків спливу строку позовної давності, належної оцінки яким судом не надано та позовну давність не застосовано.

ОСОБА_5 надані заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній просить апеляційну скаргу відхилити та залишити заочне рішення суду першої інстанції у цій справі без змін.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення неустойки та зменшено суму пені за прострочення кредиту, пені за прострочені проценти, 3% річних за прострочення кредиту та за прострочення процентів, 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту, інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту до загальної суми 820 000 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що розмір неустойки, який просить стягнути позивач з відповідачів, значно перевищує розмір збитків, понесених банком внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором кредиту, їх неспівмірність, що є підставою, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України, для зменшення суми пені за прострочення кредиту, пені за прострочені проценти, 3% річних за прострочення кредиту та за прострочення процентів, 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту, інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту до загальної суми 820000 грн.

Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 та касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Родовід Банк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір та надаючи оцінку доводам відповідачів, викладених у поданих місцевому суду заявах про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, не звернув уваги на те, що повернення кредитних коштів відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами та відповідно позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Суд належним чином не перевірив доводів відповідачів про застосування позовної давності щодо позовних вимог про повернення щомісячних платежів, початок перебігу позовної давності, за якими починається з моменту порушення строку погашення кожного чергового платежу.

Апеляційний суд не врахував наведених норм матеріального права і обставин справи, та не встановив обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками у межах трирічного строку до пред'явлення позову та в межах строку кредитування, а заборгованості по сплаті пені у межах річного строку, не перевірив, за який період банком нараховані проценти та пеня, чи не пропущено строк позовної давності по окремим щомісячним платежам.

Судом апеляційної інстанції не досліджено графіку погашення кредиту, не перевірено обґрунтованість розрахунку загальної суми боргу, не встановлено дійсного розміру кредитної заборгованості та не визначено обсягу відповідальності боржника.

Розрахунок заборгованості, наданий банком, апеляційним судом взагалі не досліджувався.

Крім того, застосовуючи положення частини третьої статті 551 ЦК України та зменшуючи суму пені за прострочення кредиту, суд апеляційної інстанції помилково застосував вказану норму до вимог про стягнення 3% річних та індексу інфляції, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

При цьому, апеляційним судом не перевірено обґрунтованості застосування положень статті 625 ЦК України для нарахування банком 3% річних за порушення грошового зобов'язання та індексу інфляції, з урахуванням того, що кредит видавався у доларах США, не встановлено, за який період нараховані вказані суми та за неповернення яких саме сум невиконаного зобов'язання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, доводи представника відповідачів адвоката ОСОБА_7, який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, заперечення представника ОСОБА_5 ОСОБА_8, яка проти задоволення скарги заперечувала, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову з огляду на такі обставини.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування судового рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 03 червня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір із змінами, внесеними додатковою угодою від 04 листопада 2008 року, додатковим договором № 1 від 26 лютого 2009 року, відповідно до якого банк відкрив останній невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 33 152,17 доларів США терміном до 03 червня 2015 року включно (т.1, а.с.39-47).

Кредит надавався на придбання автомобіля та сплату страхових платежів.

Процентна ставка за кредитним договором становить 7,7 % річних до 04 листопада 2008 року, а з 04 листопада 2008 року - 9,7% річних. Пунктом 1.5.1 договору встановлено щомісячну плату за обслуговування кредиту у розмірі 0,2500% від суми виданого кредиту.

За змістом пунктів 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 кредитного договору позичальник зобов'язався, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами в сумі 394,67 доларів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку. Датою сплати заборгованості за кредитом та процентами є день зарахування коштів на рахунки, вказані у пункті 1.3,1.6 цього договору. Повернути одержані кредити згідно з умовами цього договору не пізніше 03 червня 2015 року та уточнити суму нарахованих процентів за користування кредитами, які повинні бути сплачені в строк, вказаний у пункті 3.1.1 цього договору.

Відповідно до пункту 3.1.4 кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісяця, до 10 числа включно, сплачувати банку плату за обслуговування кредиту згідно п. 1.5.1 даного договору шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку. Датою внесення плати за обслуговування кредиту є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 1.6.1 цього договору.

За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов'язався сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості (пункт 3.6 кредитного договору).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено договір застави транспортного засобу від 03 червня 2008 року, за умовами якого в заставу банку передано автомобіль марки Мitsubishi Lancer, 2008 р.в., д.н. НОМЕР_1 (т.1, а.с.50-52).

03 червня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язався солідарно відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором. В подальшому сторони вносили відповідні зміни до договору поруки щодо розміру відсоткової ставки (т.1, а.с.48-49).

Згідно наданого ОСОБА_5 розрахунку ОСОБА_3 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим, станом на 20 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 31 549,27 доларів США та 12 195 340,73 грн, яка складається із: суми простроченої заборгованості за кредитом 27 275,16 доларів США; суми простроченої заборгованості за процентами 4 274,11 доларів США; суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту 23 603,97 грн; суми нарахованої пені за прострочення кредиту 10 882 632,09 грн; суми нарахованої пені за прострочені проценти - 1 219 197,42 грн; суми нарахованих 3% річних за прострочення кредиту - 55 902,92 грн; суми нарахованих 3% річних за прострочення процентів - 6 260,23 грн; суми нарахованих 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 652,43 грн; суми інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 7 091,67 грн (т.1, а.с.6-37).

Із розрахунку також вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом, пенні і комісії здійснювалося ОСОБА_5 після закінчення терміну кредитування.

З виписки по рахунку з 03 червня 2008 року по 20 серпня 2015 року вбачається, що останній платіж здійснений відповідачем на сплату простроченого кредиту 30.09.11р. (т.1, а.с.15) прострочених процентів за договором 13 березня 2015 року (т.1, а.с.17-27), комісії і простроченої комісії 04.06.2015 (а.с.28-37). Розмір внесених позичальником щомісячних платежів був меншим, ніж передбачалося графіком погашення кредиту.

Позов пред'явлено до суду 28 серпня 2015 року.

Відповідачі подали до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не перевірив, чи дотримано ОСОБА_5 строки позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за щомісячними платежами, строк сплати яких настав до 26 серпня 2012 року, а за пенею до 26 серпня 2014 року, чи правомірно ОСОБА_5 здійснено нарахування передбачених договором відсотків, комісії і пені після закінчення строку кредитування, чи не припинена дія поруки по окремим щомісячним платежам.

Проте зясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Саме такі висновки містяться у постановах ОСОБА_9 Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За умовами укладеного між сторонами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником до 10 числа (включно) кожного календарного місяця в сумі 394,67 доларів США та сплачувати банку плату за обслуговування кредиту.

Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов'язку з його внесення і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права зазначені у постанові ОСОБА_9 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що сума простроченої заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності станом на 28 серпня 2012 року становить: за основною заборгованістю 13 494, 59 доларів США, за процентами 1 840, 58 доларів США, всього 15 335, 17 доларів США; по платі за кредитом 1 987, 30 грн.

Зважаючи на те, що позичальник почала порушувати графік погашення кредиту з січня 2009 року, розмір платежів, які остання періодично вносила на погашення кредиту після 01 січня 2009 року, був меншим, ніж визначено умовами кредитного договору, вказані платежі спрямовувалися на погашення простроченої заборгованості і штрафних санкцій, а отже вони не переривали перебіг строку позовної давності, відповідачі просили про застосування строку позовної давності, отже вимоги банку про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту і відсотками, нарахованими до 28 серпня 2012 року на загальну суму 17 322, 47 доларів США, платою за обслуговування кредиту на суму 1 987, 30 грн., а також за пенею, нарахованою до 28 серпня 2014 р. є такими, що не підлягають задоволенню у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності. (т.1, а.с.85-87).

Вимоги банку про стягнення процентів, комісії і пені, нарахованих після закінчення строку договору є такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування.

За вказаних обставин на користь ОСОБА_5 з позичальника підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту, строк сплати якої настав з 28 серпня 2012 року, на суму 13 780, 57 доларів США, за відсотками, нарахованими з 28 серпня 2012 року по 04 червня 2015 року на суму 2 434,11 доларів США, а всього заборгованості за кредитом на загальну суму 16 214, 68 доларів США, 18 125, 84грн. - заборгованості з плати за користування кредитом, а також за пенею, нарахованою з 28 серпня 2014 року по 04 червня 2015 року в загальному розмірі 126 865,89 грн., із яких на тіло кредиту 112 417,18 грн., на відсотки 14 448, 71 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

У звязку із порушенням позичальником строків повернення кредиту Банк на підставі ст.625 ЦК України має право на отримання 3% річних від простроченої суми щомісячних платежів у межах строків позовної давності, а саме: нарахованих на тіло кредиту на суму 39 259, 35 грн., на відсотки на суму 4 984, 97 грн., плати за кредитом (комісія) на суму 595,99 грн., а всього сума нарахувань в порядку ст.625 ЦК України становить 44 847, 31грн.

Вимоги ОСОБА_5 про стягнення з позичальника інфляційних втрат, нарахованих на комісію не ґрунтуються на законі.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредитом ОСОБА_5 проведено у відповідності з умовами кредитного договору у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту. Оскільки кредит надавався у доларах США, нарахування сум заборгованості здійснено у доларах США, проте до стягнення заявлено суму боргу в національній валюті за курсом НБУ на дату предявлення позову.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Оскільки предметом грошового зобов'язання за вказаним договором позики є грошові кошти у гривнях з визначенням еквіваленту у доларах США і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки спростовуються вищевказаними письмовими доводами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на спірні правовідносини положення т.625 ЦК України не розповсюджуються є такими, що не відповідають вимогам закону і ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень вказаної норми права.

Задовольняючи позов в частині солідарного стягнення заборгованості із поручителя, суд першої інстанції допустився порушень норм ст.559 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

За умовами договору поруки (п.п.1.3;2.1;2.2 договору) поручитель бере на себе зобовязання відповідати перед ОСОБА_5 в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник. У випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за платежами, що передбачені кредитним договором, кредитор має право пред'явити вимоги безпосередньо до поручителя. Відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. За п.4.2 договору поруки договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов'язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24вересня 2014року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Як вбачається із матеріалів справи, з досудовою вимогою про погашення кредитної заборгованості до поручителя ОСОБА_5 не звертався, проте вказана обставина не звільняє останнього від обов'язку виконати припис частини четвертої статті 559 ЦК України щодо подання позову до поручителя у межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Такий позов слід пред'явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти реалізацію ними прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

За умовами кредитного договору погашення заборгованості за кредитом і відсотками повинно було відбуватися шляхом внесення позичальником щомісячних платежів до 10 числа кожного календарного місця, а остаточне повернення кредиту до 03 червня 2015 року.

Отже, сторони кредитного договору встановили, зокрема, строк виконання позичальником окремих зобов'язань з внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачені окремі зобов'язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлена самостійна відповідальність боржника за невиконання таких обов'язків, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього кодексу зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред'явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення коштів поза межами цього строку (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Як вбачається із витягу із особового рахунку позичальника розрахунку заборгованості, позичальник почала порушувати графік погашення платежів з січня 2009.

Оскільки позичальник почала порушувати умови кредитного договору з січня 2009 року, а з відповідним позовом до суду Банк звернувся тільки у серпні 2015 року, дія договору поруки за щомісячними платежами, строк сплати яких настав до 28 лютого 2015 року, у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК є припиненою.

За вказаних обставин з поручителя як солідарного з позичальником боржника на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню заборгованість за щомісячними платежами, строк сплати яких настав після 28 лютого 2015 року, а саме: за тілом кредиту на суму 1 639, 87 доларів США, за відсотками, нарахованими з 28 лютого 2015 року по 04 червня 2015 року на суму 442, 15 доларів США, а всього заборгованості за кредитом на загальну суму 2082, 02 доларів США, заборгованість із плати за обслуговування кредиту у розмірі 3 687, 28 грн., за пенею, нарахованою з 28 лютого 2015 року по 04 червня 2015 року в загальному розмірі 64 142,25 грн., із яких на тіло кредиту 59 120, 79 грн., на відсотки 5 021, 46 грн.

На підставі ст.625 ЦК з поручителя на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми щомісячних платежів, нарахованих на тіло кредиту в межах строку дії поруки на суму 436,32 грн., на відсотки на суму 56 грн., плати за кредитом (комісія) на суму 292, 89 грн., а всього 729, 21 грн.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що суд першої інстанції допустився порушень норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Судові витрати, понесені сторонами, підлягають розподілу у відповідності до правил ст.141ч. ч.1, 13 ЦПК пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову ОСОБА_5 сплачено у суді першої інстанції судовий збір на суму 3 654 грн.(т.1, а.с5), при подачі касаційної скарги 4 383, 80 грн. (т.2, а.с.164), а всього 8 038, 80 грн. Позов банку задоволено частково, із заявлених до стягнення 12 891 512, 37 грн. задоволено на 554 638, 5 грн. Отже, з відповідачки на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню 345, 91 грн. ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги сплатила 4019, 40 (т.1 а.с.201), за перегляд заочного рішення 275, 60 грн. (т.1 а.с.169), при подачі касаційної скарги 4 384, 80 (т.2 а.с.81), а всього 8 670, 80 грн. Апеляційна скарга ОСОБА_10 задоволена частково, а отже Банк повинен компенсувати їй 8 311,10 грн., а з урахуванням взаємозаліку 7 969, 40 грн.

Керуючись ст. ст.374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2016 року у цій справі скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації АДРЕСА_1, ІДН НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» м.Київ, вул.Північно-Сирецька,1-3, Код заборгованість за кредитним договором від 03.06.2008 №34/АК-00028.08.2 за тілом кредиту, строк сплати якої настав з 28 серпня 2012 року, на суму 13 780, 57 доларів США, за відсотками, нарахованими з 28 серпня 2012 року по 04 червня 2015 року на суму 2 434,11 доларів США, а всього заборгованості за кредитом на загальну суму 16 214, 68 доларів США, заборгованість із плати за обслуговування кредиту у розмірі 18 125, 84 грн., за пенею, нарахованою з 28 серпня 2014 року по 04 червня 2015 року в загальному розмірі 126 865,89 грн., із яких на тіло кредиту 112 417,18 грн., на відсотки 14 448, 71 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації АДРЕСА_1, ІДН НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» м.Київ, вул.Північно-Сирецька,1-3, Код ЄДРПОУ 14349442 3% річних від простроченої суми щомісячних платежів, нарахованих на тіло кредиту на суму 39 259, 35 грн., на відсотки на суму 4 984, 97 грн., плати за кредитом (комісія) на суму 595,99 грн., а всього 44 847,31 грн.

Стягнути з поручителя ОСОБА_4, 29.01.1981р.н., адреса реєстрації бул.ШевченкаАДРЕСА_2, м.Запоріжжя, ІДН НОМЕР_3, як солідарного з позичальником ОСОБА_3 боржника на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» м.Київ, вул.Північно-Сирецька,1-3, Код заборгованість за кредитним договором від 03.06.2008 №34/АК-00028.08.2 за тілом кредиту на суму 1 639, 87 доларів США, за відсотками, нарахованими з 28 лютого 2015 року по 04 червня 2015 року на суму 442, 15 доларів США, а всього заборгованості за кредитом на загальну суму 2082, 02 доларів США, заборгованість із плати за обслуговування кредиту у розмірі 3 687, 28 грн., за пенею, нарахованою з 28 лютого 2015 року по 04 червня 2015 року в загальному розмірі 64 142,25 грн., із яких на тіло кредиту 59 120, 79 грн., на відсотки 5 021, 46 грн.

Стягнути з поручителя ОСОБА_4, 29.01.1981р.н., адреса реєстрації бул.ШевченкаАДРЕСА_2, м.Запоріжжя, ІДН НОМЕР_3, як солідарного з позичальником ОСОБА_3 боржника на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» м.Київ, вул.Північно-Сирецька,1-3, Код 3% річних від простроченої суми щомісячних платежів, нарахованих на тіло кредиту на суму 436,32 грн., на відсотки на суму 56 грн., плати за кредитом (комісія) на суму 292, 89 грн., , а всього 729 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь ОСОБА_3 7 969, 60 грн. компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної і касаційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено і підписано 14 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: