справа № 274/423/19
н/п 2/0274/1238/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25.04.2019 м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря Павлюк - Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такми, що втратили право на користування житлом за адресою: Житомирська область м. Бердичів, вул. Березнева, 21.
Позов мотивує тим, що він є власником житлового будинку за адресою: м. Бердичів, вул. Березнева, 21. На даний час в будинку зареєстровані відповідачі, його діти: ОСОБА_2, ОСОБА_2. Відповідачі не проживають у вказаному будинку понад десять років без поважних причин, не сплачують комунальні послуги, їх особистих речей в будинку немає.
В судове засідання позивач не з'явився. В наданій суду заяві просить суд розглянути справу в його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені у відповідності до вимог ст.ст. 128 - 130 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомили, відзив про позов не надали. Заяву про розгляд справи в їх відсутності суду не надали.
Зі згоди позивача судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Березнева, 21, що підтверджується договором дарування від 31.10.1989 року(а.с. 8 -10).
Згідно довідки МК ВЖРЕП № 7 від 18.01.2019 року в будинку за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Березнева, 21, зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_2 (а.с. 12).
Згідно акту МК ВЖРЕП № 7 від 21.01.2019 року, відповідачі зареєстровані в будинку, що розташований за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Березнева, 21, проте зі слів сусідів відповідачі не проживають у вказаному будинку протягом десяти років(а.с. 13).
Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), право власності є непорушним.
За статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, ОСОБА_2 як члени сім"'ї власника житла за адресою: м. Бердичів, вул. Березнева, 21, відсутні у цьому житлі без поважних причин понад один рік, а тому втратили право користування цим житлом.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття осіб з реєстраційного обліку.
Враховуючи, що відповідачі у житлі позивача не проживають протягом десяти років, будь-яких домовленостей між сторонами щодо проживання у спірному домоволодінні не має, позивач заперечує проти реєстрації відповідачів у вказаному будинку, і така реєстрація обмежує його у праві вільно розпорядитися будинком, вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом, ґрунтуються на законі, та підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 7-10, 13, 140, 263-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право на житло за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Березнева, 21.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий О.В. Замега