Справа № 317/3762/18
Провадження № 2-о/317/15/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Яркіної С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатченко Ю.О.,

заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи Федоши Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ДМС України Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Запорізький районний сектор про встановлення факту проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України, заінтересована особа: ДМС України Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Запорізький районний сектор, яка була уточнена 29.11.2018 на виконання ухвали суду про залишення заяви без руху від 14.11.2018.

Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Джамбул, Казахстан, починаючи з 1989 року постійно проживав в АР Крим разом зі своїми батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також братами - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Факт постійного проживання ОСОБА_1 підтверджується доданими до заяви документами.

У судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали вимоги заяви та просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - ДМС України Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Запорізький районний сектор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 Раніше надала суду письмові пояснення.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до копії Свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого 20 липня 1988 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Джамбул, Казахстан, народився ОСОБА_1, батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 32).

Згідно з копією домової книги, станом на 12.05.1989, ОСОБА_1 разом з батьками проживав за адресрю: АДРЕСА_1 (а.с. 41).

24.06.2005 році ОСОБА_1 отримав свідоцтво НОМЕР_2 про закінчення Ленінської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Красногвардійської районної ради Автономної Республіки Крим (а.с. 40).

Крім того, ОСОБА_1 був неодноразово засуджений та відбував покарання на території України (а.с. 35-39).

Відповідно до копії Договору оренди житлового приміщення від 20.08.2018, ОСОБА_1 орендує житло за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 47-48).

У судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_6 надали аналогічні пояснення та підтвердили той факт, що заявник починаючи з 1989 року постійно проживав в АР Крим, Україна.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Згідно з п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів, суд вважає за можливе встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України до 24 серпня 1991 року.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про громадянство України», ст.ст. 77, 80, 89, 264-265, 293-294, 315-316, 319, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2), заінтересована особа: ДМС України Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Запорізький районний сектор (69089, м. Запоріжжя, вул. Героїв 37-го батальйону, буд. 12-Б) про встановлення факту проживання на території України - задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: м. Джамбул, Казахстан, постійно проживав на території України до 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 25.02.2019.

Суддя С.В. Яркіна