Справа № 159/3809/18 Головуючий у 1 інстанції: Восковська О.А.
Провадження № 22-ц/802/117/19 Категорія: 28 Доповідач: Русинчук М. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Карпук А.К., Федонюк С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, звернулася до суду із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 03 жовтня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) під час якої невстановлена особа, керуючи невстановленим автомобілем, рухаючись з м. Луцька в напрямку м. Ковеля по автодорозі сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Теребельче», здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_5, який загинув від отриманих тілесних ушкоджень. По факту кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, 05 жовтня 2017 року Ковельським ВП ГУНП у Волинській області відкрито кримінальне провадження №0002249.

Позивачка вказувала, що 29 січня 2018 року її представником ОСОБА_1 на адресу МТСБУ надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в сумі 200 000 грн за шкоду, заподіяну невстановленим транспортним засобом, внаслідок чого загинув пішохід ОСОБА_5, який був батьком неповнолітнього ОСОБА_3, та згодом долучено необхідні для цього документи. МТСБУ прийнято рішення про відшкодування шкоди, пов'язаної із витратами на поховання в розмірі 4034 грн та відшкодування для утримання сина загиблого у зв'язку із втратою годувальника у розмірі 115 200 грн. Щодо іншої частини відшкодування у сумі 80 766 грн відповідачем повідомлено, що виплата решти суми може бути здійснена лише на підставі заяви про доплату рівними частинами до моменту досягнення повноліття ОСОБА_3 Однак, таке розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 суперечить положенню пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка встановлює обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Крім того, з моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше шести місяців, однак МТСБУ не виплачено належного страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника, а тому страховик на підставі пункту 36.5. статті 36 вказаного Закону зобов'язаний сплатити їй, як потерпілій, пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року в розмірі 6 963,57 грн.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд стягнути на її користь з відповідача МТСБУ страхове відшкодування на утримання в розмірі 80 766 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 6 963,57 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2018 року позов ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, задоволено.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування на утримання в розмірі 80 766 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 6 963,57 грн.

Стягнуто з МТСБУ в дохід держави судовий збір в розмірі 1 762 грн.

У поданій апеляційній скарзі МТСБУ просило скасувати оскаржуване рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що висновки місцевого суду про наявність підстав для стягнення на користь позивачки недоплаченої суми страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини та пені за прострочення його виплати є помилковими, оскільки МТСБУ здійснено виплату страхового відшкодування на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, а також Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». МТСБУ здійснено виплату такого відшкодування в розмірі 115 200 грн до 2026 року з розрахунку місячної суми на утримання неповнолітньої дитини - 1194,89 грн. Фактично таке відшкодування виплачено позивачці у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (3 200 грн) і дана обставина не позбавляє її права звернутися до МТСБУ із заявою про доплату відшкодування після спливу зазначеного вище строку. Позивачка не надала належних та допустимих доказів на обґрунтування порушення МТСБУ положень законодавства, які регулюють порядок виплати страхового відшкодування (регламентної виплати).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Свої заперечення на апеляційну скаргу представник позивачки обґрунтовував тим, що висновки суду про задоволення позову є правильними з огляду на те, що згаданим Законом встановлений обов'язок страховика, у даному випадку МТСБУ, виплатити страхове відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Крім того вказував, що ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, який регулює порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, тоді як Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, яким визначено порядок такого відшкодування і його норми не передбачають виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування цієї виплати.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною третьою цієї статті визначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв'язку з наведеним, розгляд даної справи, ціна позову в якій менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову у даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що відповідачем МТСБУ всупереч пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 115 200 грн в межах ліміту страхового відшкодування 200 000 грн, оскільки цим Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до ЦК України, та який визначає порядок відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати. З огляду на це, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 80 766 грн страхового відшкодування, а також пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року в розмірі 6 963,57 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 жовтня 2017 року сталася ДТП під час якої невстановлена особа, керуючи невстановленим транспортним засобом, рухаючись з м. Луцька в напрямку м. Ковеля по автодорозі сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Теребельче», здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_5, який загинув від отриманих тілесних ушкоджень (а.с.11). Факт смерті ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 жовтня 2017 року (а.с.12).

За фактом вказаної ДТП 05 жовтня 2017 року зареєстровано кримінальне провадження № 0002249 за ознаками злочину передбаченого частиною другою статті 286 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с.22).

Факт родинних відносин між загиблим ОСОБА_5 та неповнолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як батьком та сином, підтверджується свідоцтвом про народження від 05 грудня 2014 року (а.с.10).

Судом також встановлено, що відповідачем МТСБУ було прийнято рішення та виплачено ОСОБА_2 відшкодування шкоди, пов'язаної із витратами на поховання в розмірі 4 034 грн та відшкодування для утримання неповнолітнього сина у зв'язку із втратою годувальника у розмірі 115 200 грн в межах загального страхового відшкодування 200 000 грн (а.с.23).

З листа № 3.1-05/18302 від 07 червня 2018 року вбачається, що МТСБУ здійснило виплату ОСОБА_2, законному представнику ОСОБА_3, відшкодування в сумі 115 200 грн (36 мінімальних заробітних плат, встановлених на день ДТП - 3 200*36). Відшкодування шкоди по утриманню було здійснено до вересня 2026 року (а.с.24).

Решту страхового відшкодування в розмірі 80 766 грн відповідач МТСБУ не виплатив, мотивуючи це тим, що його виплата може бути здійснена лише на підставі заяви про доплату рівними частинами до моменту досягнення повноліття ОСОБА_3

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1. статті 2 Закону визначено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із пунктом 22.1. статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов'язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1. статті 27 цього Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2. статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Пунктом 41.1. статі 41 Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу.

Згідно із статтею 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

З довідки про доходи (а.с.13) встановлено, що середньомісячний заробіток ОСОБА_5 за останні два місяці перед смертю (серпень-вересень 2017 року) становив 5 974,45 грн ((1 769, 20 грн + 10 179,69 грн) : 2 міс.). Оскільки у потерпілого на час його смерті на утриманні перебував його малолітній син ОСОБА_3, частка цього доходу, яка припадала на нього за вирахуванням частки, яка припадала на самого потерпілого становить 2 987,23 грн на місяць (5 974,45 грн : 2 особи).

Син потерпілого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якого заявлений розглядуваний позов, досягне повноліття 26 листопада 2032 року, тобто через 181 місяць після втрати годувальника, і за цей період йому належить до відшкодування шкода, завдана смертю його батька, в розмірі 540 688,69 грн (2 987, 23 грн х 181 міс.).

У відповідності до пункту 27.5. статті 27 Закону відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Пунктом 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 566 від 09 липня 2010 року (в редакції Розпорядження названої Комісії № 3470 від 29 грудня 2015 року) установлено розмір страхової суми за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених після набрання чинності цим розпорядженням, за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, у розмірі 200 000 грн.

Оскільки розмір відшкодування шкоди в розглядуваному випадку перевищує страхову суму, страхове відшкодування повинно бути здійснене в межах вказаного розміру страхової суми.

Пунктом 36.2. статті 36 Закону визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Проте, як правильно встановлено місцевим судом, МТСБУ страхове відшкодування (регламентну виплату) у повному розмірі виплачено не було. Наведена норма Закону, як помилково вважав відповідач, не дає йому право на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, оскільки Законом на нього покладений обов'язок виплатити його без будь-яких умов чи обмежень для особи, яка має право на отримання відшкодування. Навпаки, Законом на МТСБУ покладено обов'язок виплатити страхове відшкодування у повному обсязі, при цьому утриманцям одного померлого загальний розмір відшкодування не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку.

Зазначення вказаного мінімального розміру страхового відшкодування вказує на обмеження мінімального розміру цього відшкодування і не означає, що у випадку перевищення розміру заподіяної шкоди, страхова виплата має обмежуватись цим мінімальним розміром. Як вже зазначалось, існує лише одне обмеження максимального розміру страхового відшкодування - розміром страхової суми, яка становить 200 000 грн.

Оскільки страхове відшкодування МТСБУ всупереч пункту 36.2. статті 36 Закону виплачено ОСОБА_2,, яка є законним представником ОСОБА_3, частково у розмірі 115 200 грн, хоча у відповідності до положень вказаного Закону повинно бути виплачено у повному обсязі (200 000 грн за мінусом вказаної виплати в 115 200 грн та виплати за понесені витрати на поховання в розмірі 4 034 грн), суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що недоплачена сума страхового відшкодування в розмірі 80 766 грн підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Пунктом 36.5. статті 36 Закону визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки, як встановлено місцевим судом, з моменту отримання МТСБУ заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше шести місяців, однак ним не виплачено належного страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника, що свідчить про прострочення такої виплати з вини МТСБУ, висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача пені, згідно надано позивачкою розрахунку, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року у розмірі 6 963,57 грн, є правильним та узгоджується з наведеними нормами Закону.

Відповідачем доказів щодо неправильності нарахування пені чи періоду за який вона нарахована, суду не надано.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про задоволення позову ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо правомірності розтермінування виплати страхового відшкодування колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки це суперечить положенням Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими визначено чіткий порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов'язану зі смертю потерпілого.

Неспроможними також є покликання апелянта на те, що згідно пункту 27.2. статті 27 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами, а тому МТСБУ, проявивши добру волю, виплатило страхове відшкодування до 2026 року, оскільки під виплатою в рівних частинах розуміється виплата його декільком особам, які мають право на таке відшкодування, а не одній, яка у розглядуваній ситуації має право на відшкодування.

Крім того, відповідач у своїх доводах апеляційної скарги вказував, що одноразова виплата страхового відшкодування є його правом, а не обов'язком, що не позбавляє його згідно статті 1202 ЦК України здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами, однак, як уже зазначалося, положення ЦК України по відношенню до Закону є загальними і регулюють по іншому порядок відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, ніж Закон, положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами не передбачена.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами і не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

За змістом частин четвертої та п'ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 14 лютого 2019 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: