Житомирський апеляційний суд
Справа №288/431/16-ц Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 26 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 288/431/16 за позовом Публічного Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 02 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Рудника М.І. в смт. Попільня,

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи його тим, що 29.10.2007 між ним та відповідачем укладено договір № ZRZ0GA00004134 за умовами якого останньому надано кредит у сумі 49 915,00 доларів США з кінцевим строком повернення кредитних коштів 28.10.2022 року.

Посилаючись на те, що боржник не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання, у результаті чого станом на 29.02.2016 утворилась заборгованість у сумі 196 191,02 доларів США, проте в прохальній частині позовної заяви просив стягнути із відповідача заборгованість в сумі 110 905,39 доларів США, що за курсом НБУ від 29 лютого 2016 року складає 2 999 990,80 гривень та судовий збір у розмірі 44 999, 86 гривень.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 02 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZRZ0GA00004134 від 29 жовтня 2007 року в розмірі 110 905,39 доларів США, що за курсом НБУ від 29 лютого 2016 року еквівалентно 2 999 990 гривень 80 копійок.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Суть апеляційної скарги зводиться, зокрема, до того, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наявності рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14 березня 2011 року, яким вже було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором. Вважає, що такими діями банк змінив строк виконання зобов`язання, а тому вимоги позивача, викладені у даному позові є безпідставними.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 549, 550, 611, 612, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов`язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати (за відповідних умов достроково) стягнення боргу, включно зі штрафними санкціями, з боржника.

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце підчас дії договору (ст.631 ч.ч.1,4ЦК України), правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами(ст.ст.204,629ЦК України). Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 29 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZRZ0GA00004134, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 43 000,00 дол. США на споживчі цілі та 6 915,00 дол. США для оплати страхових та інших обов`язкових платежів зі строком виконання до 28 жовтня 2022 року і сплатою відсотків за користування кредитом (а. с. 7-9).

Відповідно до вищевказаного кредитного договору у випадку несвоєчасного повернення кредиту або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами тощо, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі у порядку, встановленому договором.

У зв`язку із порушенням умов кредитного договору щодо своєчасного та повного погашення кредиту станом на 10 січня 2010 року утворилася заборгованість, яка становила 66 220,47 дол. США, що еквівалентно 526 256 грн. 31 коп.

ПАТ КБ «ПриватБанк» використав своє право і вважав строк виконання кредитного договору таким, що настав та звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 , ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку вказану суму заборгованості (цивільна справа № 2-5907/2011).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14 березня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у рахунок погашення кредитного договору № МП-16-07 від 25 грудня 2007 року 210 571 грн. 47 коп.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № МП-16-07 від 25 грудня 2007 року 200 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у рахунок погашення кредитного договору № ZRZ0GA00004134 від 29 жовтня 2007 року 526 256 грн. 31 коп.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № ZRZ0GA00004134 від 29 жовтня 2007 року 200 грн. 00 коп.

Вказане судове рішення не оскаржено та набуло законної сили.

Ці обставини ніким не заперечуються.

Зміна строку виконання зобов`язання може як бути обумовлена безпосередньо договором, зокрема, пов`язуватися з невиконанням умов договору позичальником і наставати в певний момент безвідносно до волі кредитора в цей момент, на що сторони вже раніше погодилися при укладанні договору, так може бути наслідком конкретних дій кредитора, передбачених договором і законом. При цьому, якщо строк виконання зобов`язання (відповідний юридичний факт) настав безпосередньо відповідно до умов договору та/або внаслідок дій кредитора, останній розпоряджається цивільними правами та виконує цивільні обов`язки, що виникають із такого юридичного факту, на власний розсуд.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, висловленим у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Разом з цим, як свідчить практика Верховного Суду у подібних правовідносинах, судам необхідно встановити чи використав кредитор право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту та чи було змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Тобто, при наявності рішення суду про стягнення боргу (звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості) суд має з`ясувати чи було банком заявлено вимогу про стягнення заборгованості достроково чи лише про стягнення простроченої заборгованості.

Зі змісту рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14 березня 2011 року вбачається, що загальна сума заборгованості визначена банком станом на 10 січня 2010 року, яка підлягає до стягнення становить 66 220,47 дол. США, що еквівалентно 526 256 грн. 31 коп., проте складові цієї заборгованості у рішенні не відображені.

Однак, із дослідженого розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи колегією суддів встановлено наступне.

Станом на 05 січня 2010 року заборгованість за згаданим кредитним договором становила 40 601,90 дол. США залишок поточної заборгованості за наданим кредитом, 1 511,54 дол. США залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом, 6 304,96 дол. США загальний залишок заборгованості за процентами, 454,23 дол. США загальний залишок пені за порушення строків розрахунків, 958,00 дол. США залишок заборгованості за комісією, а всього 49 830,63 дол. США.

Наступною графою у розрахунку заборгованості значиться 25 січня 2010 року і заборгованість станом на цю дату становила 40 601,90 дол. США залишок поточної заборгованості за наданим кредитом, 1 511,54 дол. США залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом, 6 600,00 дол. США загальний залишок заборгованості за процентами, 712,59 дол. США загальний залишок пені за порушення строків розрахунків, 1 044,00 дол. США залишок заборгованості за комісією, а всього 50 470,03 дол. США.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням наведених норм процесуального права у їх взаємозв`язку із встановленими по справі обставинами та наявними доказами, колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явивши позов, за наслідками розгляду якого Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська від 14 березня 2011 року прийнято рішення про стягнення в солідарному порядку (у тому числі із відповідача) заборгованості в сумі 66 220,47 дол. США, змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, оскільки стягнута сума заборгованості перевищує загальну суму заборгованості, яка мала місце станом на 05.01.2010 та 25.01.2010, до елементів якої входять заборгованість по кредиту, прострочена заборгованість по тілу кредиту, а також нараховані відсотки, пеня та комісія.

Проте, факту попереднього звернення до суду із позовом про стягнення боргу за кредитним договором кредитор у позовній заяві в справі, що розглядається, не зазначив і пред`явив позов про стягнення боргу без урахування наслідків зміни строку виконання зобов`язання.

При вирішенні вимог щодо стягнення процентів, неустойки мають значення, зокрема, строк виконання відповідного зобов`язання, факт вчинення боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку. Верховний Суд у постанові від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких:

звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору; на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі; рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни;

стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено;

право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;

наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині (щодо строку виконання основного зобов`язання) змінений кредитором;

неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, не може бути стягнута;

в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання; якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

Про стягнення поза межами строку дії договору сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, питання не ставилося, з цих підстав і щодо такого предмету позов не пред`являвся.

Вищенаведене не було враховано судом першої інстанції і як наслідок призвело до неправильного вирішення спору.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, судом не встановлені фактичні обставини справи, не дана оцінка відповідним доказам, доводам сторін, не наведено обґрунтування по суті справи щодо обставин, які мають у ній значення тощо.Тому рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, у позові про стягнення заборгованості відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 389, 390,391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 02 липня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.09.2019.

Головуючий Судді