Справа № 302/929/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача : ОСОБА_1,

суддів : Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря судових засідань : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення від права на спадкування за законом на спадкове майно, визнання права на спадщину і надання додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2018 року, повний текст рішення складено 22.11.2018, постановлене суддею Кривка В.П.,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення від права на спадкування за законом на спадкове майно, визнання права на спадщину і надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов обґрунтовувала тим, що 23.01.2018 помер її дядько ОСОБА_11, після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді будинку за адресою : смт. Міжгіря, вул.Гурзана,6 Закарпатської області.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_11 є його рідні брати і сестри відповідачі по справі.

У вище вказаному будинку зареєстрована її дочка ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_1, з якою вони разом надавали дядькові необхідну допомогу: готували їжу, прибирали у будинку, прали білизну, обробляли город тощо.

ОСОБА_11 незадовго до смерті погано себе почував, а з 16 січня 2018 року він не відповідав на телефонні дзвінки. 18 січня 2018 року до неї додому прийшов сусід дядька ОСОБА_13 і повідомив, що приходив додому до дядька з метою передати йому заробіток, але двері ніхто не відчиняв. Тоді він пішов до тітки ОСОБА_4, яка мешкає неподалік, однак вона відмовилась спілкуватися з ним та одержати заробіток дядька. Тоді вони з чоловіком прийшли до будинку дядька, але двері були зачинені, він їх не відчиняв, однак в хаті було чути звук від увімкненого телевізора. Занепокоївшись, вони викликали поліцію і швидку медичну допомогу. В їх присутності відчинили двері і знайшли дядька у ліжку. Він був живий, однак у непритомному стані. Швидкою допомогою лікарі доставили дядька в Міжгірську районну лікарню, де його госпіталізували до реанімаційного відділення з діагнозом: мозкова кома третьої стадії, набряк головного мозку, хронічна токсикоз-метаболічна енцефалопатія, дилятиційна кардіоміопатія СНІІ. За призначенням лікарів вона особисто купляла необхідні ліки. Постійно перебувала в лікарні і доглядала за дядьком.

Проте вжиті реанімаційні заходи та інтенсивна лікувальна терапія позитивного результату не дали і 23 січня 2018 року дядько помер. Вона з чоловіком організували похорон дядька.

У подальшому із спілкування з тітками і дядьками ОСОБА_11 їй стало відомо, що вони звернулися до державного нотаріуса із заявами про відмову від спадкування на користь однієї із сестер ОСОБА_4, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто неподалік від ОСОБА_11

Вважає, що саме ОСОБА_4 мала реальну можливість, як рідна сестра, доглядати за своїм братом ОСОБА_11 і допомагати йому, особливо коли він перебував у лікарні. Але вона проявила явну бездіяльність, свідомо ігнорувала свої обовязки, ніякої допомоги йому не надавала, з братом ОСОБА_11 мала неприязнені стосунки, а коли 18.01.2018 вони знайшли його ледь живого у будинку, заявила, що їй то дого не має ніякого діла. Вона та її сестри навідували дядька в лікарні, але ніякої допомоги вони не надавали, а лише спостерігали як він помирає і готувались до похорону.

За наведених обставин вважає, що оскільки ніхто з відповідачів не здійснював догляд за дядьком ОСОБА_11, а коли він важко хворів і перебував у безпорадному стані, ніяких заходів піклування не вживали, від надання необхідної допомоги ухилялися, хоча в силу своїх родинних звязків зобовязані були це робити і мали можливість, тому остаточно просила суд усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на спадкове майно померлого 23.01.2018 ОСОБА_11, а саме будинок № 6 по вул. Гурзана, в смт. Міжгіря, і надати їй додатковий строк для прийняття спадщини за померлим ОСОБА_11

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2018 року у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам у позовній заяві.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_14 апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_15 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Судом установлено, що 23.01.2018 помер дядько позивача ОСОБА_11, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №250945 від 20.07.2018 (а.с.11)

ОСОБА_3 є племінницею померлого ОСОБА_11, що установлено матеріалами справи та не заперечується відповідачами.

Після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина за законом на спадкове майно у вигляді будинку за адресою смт. Міжгіря, вул.Гурзана,6, що належав йому на підставі договору дарування від 02.09.2004 (а.с.13), оскільки за життя ОСОБА_11 заповіту не складав.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 1261, 1262, 1263, 1264, 1265 ЦК України:

у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки;

у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця;

у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини;

у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Судом установлено, що у померлого ОСОБА_11 спадкоємці першої черги відсутні, оскільки він був неодружений та не мав дітей. Із спадкоємців другої черги є рідні брати та сестри спадкодавця - ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, а спадкоємцем пятої черги померлого ОСОБА_11 є його племінниця - ОСОБА_3

Згідно спадкової справи № 19-2018 від 26 березня 2018 року, заведеної держаним нотаріусом ОСОБА_16 за майном померлого 23 січня 2018 року ОСОБА_11, останній заповіту не складав, а заяви про прийняття спадщини після його смерті подали: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (рідна сестра) 26 березня 2018 року; ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_4 (рідна сестра) 14 червня 2018 року. Натомість ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 (рідний брат), ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6 (рідна сестра), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 (рідний брат), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8 (рідна сестра), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9 (рідна сестра) подали у межах шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_11 заяви про відмову від прийняття спадщини за померлим рідним братом ОСОБА_11 в користь рідної сестри ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_11 (рідний брат ) подав заяву 18.06.2018 року про відмову від прийняття спадщини за померлим рідним братом ОСОБА_11

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обовязку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає зясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Однак, позивачка не довела і не надала суду доказів на підтвердження факту ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця у допомозі цієї особи.

Судом установлено, що ОСОБА_11 помер у працездатному віці (51 рік). До смерті він не хворів на тяжкі хронічні захворювання. Періодично працював на сезонних роботах, а також заробляв на прожиття особистою працею на тимчасових роботах у смт. Міжгірї. Проживав у власному будинку один, тому що був не одружений і не мав дітей. Сторонньої допомоги не потребував.

Згідно висновку медичної картки № 359 з Міжгірської районної лікарні ОСОБА_11 був госпіталізований через екстрену медичну допомогу в реанімаційне відділення лікарні 18 січня 2018 року у непритомному стані з клінічним діагнозом ЗЧМТ, забій головного мозку другого-третього ступеня, мозкова кома, кардіосклероз, жировий гематоз печінки. За цими ж документами посмертний патологоанатомічний діагноз за датою смерті 23.01.2018 року, проведений патологоанатомом 24.01.2018 року, визначений: геморагічний панкреонекроз, інтоксикація.

Отже причиною смерті ОСОБА_11, по суті є нещасний випадок, який настав раптово у часі. Безпорадний стан ОСОБА_11, термін лікування після його доставлення в реанімаційне відділення тривав недовго (5 днів).

Як позивач так і відповідачі про подію 18 січня 2018 року, яка сталася з ОСОБА_11, дізналися одночасно. Сторони як близькі родичі і свояки ОСОБА_11 навідували його під час перебування в лікарні, цікавилися станом його здоровя у лікарів. Ці обставини, а також часткове придбання ліків і медикаментів позивачем за призначенням лікарів у звязку з відсутністю їх в медичній установі, не підтверджують ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцеві, тому що така допомога надавалась у відповідному обсязі медичним закладом.

Отже за недоведеністю позивачем усіх передбачених ч.5 ст. 1224 ЦК України юридичних фактів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову ОСОБА_3 у позовній вимозі про усунення відповідачів від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_12, який помер 23.01.2018.

Встановивши, що відповідачі є спадкоємцями другої черги за законом (стаття 1262 ЦК України) і кожен з них виконав вимоги статей 1268, 1269, 127 0, 1273 ЦК України, а саме у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини чи відмову від неї, а позивач є спадкоємцем пятої черги, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рушення.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: Судді: