Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/163/19
Провадження № 2/499/190/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"27" травня 2019 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., при секретарі судового засіданні Дібровій О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про розірвання шлюбу та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне.

З 05.02.1993 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Сімейні відносини між сторонами припиненні більше як один рік тому через конфлікти на ґрунті різних поглядів на життя, втрати почуття взаєморозуміння один до одного, що робить неможливим їх спільне проживання однією сім`єю.

Також, позивач посилається на ту обставину, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.06.2000 року їй належить будинок за адресою АДРЕСА_1 , в якій зареєстрований відповідач, більше року за зазначеною адресою не проживає, та у добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачу розпоряджатися своє власністю на власний розсуд.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про те надала до суду клопотання про слухання справи у її відсутність, наполягала на позовних вимогах.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Іванівського районного суду Одеської області, отже відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, є таким, який повідомлений про час та дату розгляду справи належним чином, заяв та клопотань до суду не надавав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справи у його відсутність за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

05.02.1993 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Суд вирішуючи справу по суті, застосовуючи норми матеріального права виходить з такого.

Згідно до ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Виходячи з наведеного, враховуючи що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем та збереження даного шлюбу суперечить її інтересам, відповідач свої позиції щодо суті спору не висловив, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Що стосується позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено наступне: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину, копією реєстраційного посвідчення та копією технічного паспорту на будинок.

З довідки про реєстрацію особи, виданої Коноплянською сільською радою, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач, який протягом року за зазначеною адресою не проживає.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.71 ЖК України, при відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

На теперішній час відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, що підтверджується довідкою сільської ради та показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які проживають по АДРЕСА_2 та є сусідами позивача та підтвердили той факт, що відповідач за зазначеною адресою не проживає тривалий час, а саме більше року, також вказали, що причини припинення відносин між сторонами їм невідомі, в своїх заявах вказали, що попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами, які прилучені до матеріалів справи, у відповідності до ст.72 ЖК України згідно якої в судовому порядку особа може бути визнаною такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 12,13,81 ЦПК України.

На виконання вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1409,60 грн.

Керуючись ст.ст.4, 76, 81, 89, 247, 264, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 05.02.1993 року у м. Одеса, Малиновському відділі ЗАГС за актовим записом №83.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1409,60 грн.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяІ. В. Погорєлов