Номер провадження: 22-ц/813/1298/19
Номер справи місцевого суду: 522/2748/17
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/2748/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,
- відповідач Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення відшкодування майнової шкоди,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Єршової Л.С. 10 квітня 2018 року,

встановив:

В квітні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на його користь грошові кошти в сумі - 25 987,04 грн..
ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року його адміністративний позов до військової частини задоволено. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 з не включення до складу його грошового забезпечення, в період з 01 січня 2008 року по день виключення зі списків особового складу військової частини, надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 за період з 01 січня 2008 року по день виключення зі списків особового складу військової частини, здійснити перерахунок та виплатити йому суму грошового забезпечення з урахуванням надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №156 від 06 серпня 2010 року у зв`язку із звільненням з військової служби, у відповідності з ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», йому було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення (2975,50 грн.) за кожний повний календарний рік служби 27 років, що становить 40 169,25 грн..
Вважає, що оскільки йому було сплачено одноразову грошову допомогу із розрахунку грошового забезпечення, в складі якого було враховано 50% надбавку за виконання особливо важливих завдань, а не 100%, на яку він мав право відповідно до постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014 р. по справі №9826/10/1570, його грошове забезпечення було безпідставно зменшене на - 896,00 грн., та становить 2 975,50 грн., що підтверджується довідкою від 11.08.2010 року №2364/фс. Тобто, підлягаючу до виплати грошову допомогу йому було фактично зменшено на 12 096,00 грн. (896 грн. х 50% х 27 років). Він звернувся до відповідача з проханням зробити йому перерахунок виходячи з 100% надбавки, однак отримав відмову.
Враховуючи викладене, вважає, що у відповідності до ст. ст. 22, 1166 ЦК України він має право на відшкодування майнової шкоди у розмірі 25 987,04 грн. (12 096,00 грн. х 214,84% (сумарний індекс інфляції).
Розгляд справи проводився судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2018 року у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивована тим, що визначена позивачем майнова шкода є одноразовою грошовою допомогою, що виплачується військовослужбовцям під час звільнення з військової служби, виплата заборгованості з якої врегульована спеціальними нормами законодавства. Вирішення спорів щодо стягнення таких сум у судовому порядку належить до юрисдикції адміністративних судів (а. с. 89 - 91).
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції необґрунтовано ототожнив виплату військовослужбовцям грошової допомоги при звільненні з пенсійними виплатами та зазначив, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв та клопотань не надав.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, баланс інтересів сторін у якнайшвидшому розгляді справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів вважає, що погодитися з вищевказаними висновками суду першої інстанції повністю не можна. Цих висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що предметом заявлених вимог було відшкодування майнової шкоди у вигляді недоплаченої суми одноразової грошової допомоги з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення з 01.10.2010 р. по 31.12.2016 р. включно, виходячи з нарахованої відповідачем одноразової грошової допомоги в розмірі 100% посадового окладу за військовим званням та надбавкою за вислугою років.
Колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що вказані позовні вимоги мають розглядатися в порядку КАС України, однак не погоджується з висновком суду про розгляд справи по суті та відмову в позові.

Провадження у справі підлягає закриттю, зважаючи на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014 р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 з не включення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 січня 2008 року по день виключення зі списків особового складу військової частини, надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 за період з 01 січня 2008 року по день виключення зі списків особового складу військової частини, здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення з урахуванням надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років (а. с. 5 - 7).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №156 від 06 серпня 2010 року у зв`язку із звільненням з військової служби позивачу у відповідності з ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», було виплачену одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення (2975,50 грн.) за кожний повний календарний рік служби 27 років, що становило 40 169,25 грн. (а. с. 9).
Позивач вважає, що оскільки йому було сплачено одноразову грошову допомогу із розрахунку грошового забезпечення, в складі якого було враховано 50% надбавку за виконання особливо важливих завдань, а не 100%, на яку він мав право відповідно до постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року по справі №9826/10/1570, його грошове забезпечення було безпідставно зменшене на 896,00 грн., та становило 2975,50 грн., що підтверджується довідкою від 11.08.2010 року №2364/фс. Тобто, на думку позивача, підлягаючу до виплати грошову допомогу йому було фактично зменшено на 12 096,00 грн. (896 грн. х 50% х 27 років). Позивач звернувся до відповідача з проханням зробити йому перерахунок виходячи з 100% надбавки, однак отримав відмову.
Враховуючи викладене позивач вважає, що у відповідності до ст. ст. 22, 1166 ЦК України він має право на відшкодування майнової шкоди у розмірі 25987,04 грн. на підтвердження чого надав розрахунок (а. с. 12 - 13).
З аналізу суті позовних вимог вбачається те, що фактично ОСОБА_1 не погоджується з правомірністю дій військової частини стосовно нарахування одноразової грошової допомоги та визначення її розміру, що є самостійним предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Зобов`язання відносно виплати одноразової грошової допомоги та його розміру, враховуючи спір про його розмір, судом не встановлено, таким чином застосовувати наслідки порушення такого зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат є передчасним.
Таким є і алгоритм у стягненні шкоди, завданої неправомірними діями стосовно нарахуванню одноразової грошової допомоги у розмірі 100% посадового окладу за військовим званням та надбавкою за вислугою років. Неправомірність цих дій судом не встановлена, тому і передчасно вирішувати питання щодо стягнення майнової шкоди.
Статтею 16 ЦПК України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, зокрема, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції при ухваленні рішенні не було враховано вказані норми процесуального права. Відмовляючи в задоволенні позову з підстав порушення правил предметної підсудності, провадження по справі всупереч ст. 205 ЦПК України закрито не було.
Таким чином, доводи апеляційної скарги відносного того, що судом першої інстанції невірно встановлено підсудність справи адміністративному суду є неспроможними.
Доводи апелянта про те, що можливість розгляду справи за правилами цивільного судочинства є хибними.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині скасування рішення суду першої інстанції, однак не з підстав визначних доводами апеляційної скарги, а з підстав порушення судом норм процесуального права щодо підвідомчості спору.
Виходячи із зазначеного, колегія суду вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.
Згідно із ст. 381 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанц
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

ії.
заяву про відмову від апеляційної скарги, суд закриває апеляційне провадження за цією скаргою.
На підставі вищевикладеного, у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права щодо підвідомчості спору, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, провадження у справі закрити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 377, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення відшкодування майнової шкоди- закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе