Справа № 161/590/19 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/509/19 Категорія: 50 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що у неї та відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка - ОСОБА_4. Шлюб між сторонами укладено не було. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає і не приймає участь у вихованні дочки.

Посилаючись на те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її повному утриманні, позивач просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 січня 2019 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з відповідача в дохід держави 768 грн 40 коп судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2019 року постановлено стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1853 грн.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням по суті позовних вимог від 21 березня 2019 року, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України.

Апеляційну скаргу представника позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив із того, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на обох батьків, а відповідач такої допомоги на утриманню дитини не надає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з дотриманням вимог закону і відповідають встановленим обставинам справи.

Із матеріалів справи убачається, що у сторін по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неповнолітня дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Судом, крім того, встановлено, що батьки дитини проживають окремо, неповнолітня дитина проживає разом зі своє матір'ю - позивачем в даній справі ОСОБА_1 та перебуває на її повному утриманні.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України).

У своїй апеляційній скарзі представник позивача просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити в повному обсязі, а саме: стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак, такі вимоги апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до статті 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, закон передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а представник позивача у своїй апеляційній скарзі просив постановити рішення про стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді