П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Темнікової В.І. із секретарем судового засідання Лівшенком О.С., за участю представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Федорова Є.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2019 року, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Чулуп О.С., по справі № 490/6398/19, провадження № 22-ц/812/1662/19, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Служба у справах дітей Миколаївської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт призначення її опікуном над малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасово окупованій території України.

Свої вимоги обґрунтовувала наступним. Заявниця є бабусею ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстроване «Калининским отделом записи актов гражданського состояния г. Донецка Государственной Регистрационной палаты Министерства юстиции Донецкой Народной Республики», що використовується на тимчасово окупованій території. Матір`ю ОСОБА_2 є її донька ОСОБА_3 , яка відповідно до довідки «Республиканской психиатрической медико-социальной експертной комиссии» є особою з інвалідністю другої групи.

04 травня 2019 року було видано «Распоряжение» за № 497 «О предоставлении ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 статуса ребенка, лишенного родительского попечения», виданого «Главой администрации города Харцызска Донецкой Народной Республики», що використовується на тимчасово окупованій території. В ІНФОРМАЦІЯ_4 «Распоряжении» вказано, що мати дитини - ОСОБА_3 має високий рівень втрати здоров`я внаслідок тяжкої хвороби, яка призводить до повної нездатності до самообслуговування та перешкоджає виконанню батьківських обовязків. Відомості про батька дитини зазначені зі слів матері.

28 травня ІНФОРМАЦІЯ_2 «Распоряжением» за № 560 «Об установлении опеки над малолетним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 », виданного «Главой администрации города Харцызска Донецкой Народной Республики», ОСОБА_1 призначено опікуном дитини.

Встановлення факту опіки над малолітнім ОСОБА_2 заявниці потрібно для оформлення виплат на дитину (а.с. 1).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 (а.с. 16).

Ухвала суду мотивована тим, що Правилами органу опіки та піклування, затвердженими сумісним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді МОУ, МОЗ України та Міністерства праці та соціальної політики України № 334/166/131/88 від 26.05.1999 р., визначено позасудовий порядок встановлення опіки, тому заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вважає, що суд помилково дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому що вона звернулась до суду саме за встановленням факту опіки над малолітньою дитиною на тимчасово окупованій території, а не самої опіки. Процедура призначення опікуном нею вже була пройдена на території так званої «ДНР», а тому повторне проходження процедури призначення її опікуном вважає не доцільним. Порядок призначення опікуном малолітньої дитини у так званій «ДНР» тотожний порядку, встановленому українським законодавством. Просила ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 18-21).

В судовому засіданні апеляційного суду представник заявника підтримав доводи апеляційної скарги. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та додатково поданими доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Згідно з частиною першою статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає наведеним вимогам.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які може встановлювати суд, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі N 536/1039/17/14-610цс18).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту призначення опікуном, заявник зазначила, що розпорядженням № 560р від 28.05.2019 року «Про встановлення опіки над малолітнім Доденком ОСОБА_6 , виданим головою адміністрації міста Харцизська Донецької народної республіки, вона призначена опікуном вказаної дитини.

Згідно з Додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, м. Харцизськ включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України від 15 квітня 2014 року N 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", який набрав чинності 27 квітня 2014 року,(далі - Закон N 1207-VII) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 2 Закону N 1207-VII визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Датою початку тимчасової окупації встановлено 20 лютого 2014 року.

Відповідно до положень ст. 9 Закону N 1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Оформлення над дитиною опіки та піклування, права та обов`язки опікунів, піклувальників регулюються Сімейним (глава 19) і Цивільним (глава 6 розділ 11 книга перша) кодексами України. Сімейний кодекс містить положення щодо оформлення опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, Цивільний кодекс визначає ці питання більш широко, враховуючи потребу захисту прав недієздатних та обмежено дієздатних громадян.

Опіка встановлюється над дітьми, які не досягли чотирнадцяти років, а піклування над дітьми віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, опіка, піклування встановлюється органами опіки та піклування або судом.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (від 13 січня 2005 року № 2342-IV) органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Отже, чинне законодавство передбачає порядок встановлення опіки на малолітніми дітьми, розпорядження № 560р від 28.05.2019 року «Про встановлення опіки над малолітнім Доденком ОСОБА_6 , видане головою адміністрації міста Харцизська Донецької народної республіки, є недійсним, не створює правових наслідків.

З огляду на наведене суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З доводами апеляційної скарги щодо того, що такай підхід до вирішення питання порушує конвенційні права дитини, оскільки суд не врахував так звані "намібійські винятки", апеляційний суд погодитись не може.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

Тобто в цьому випадку мова йде про вирішення питання щодо оцінки доказів, в тому числі документів, виданих владою окупованих територій, а не про легалізацію цих документів, зокрема, шляхом встановлення факту призначення опікуном на тимчасово окупованій території.

За такого, ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права відповідно до положень ст. 375 ЦПК України слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Судді Н.В. Самчишина

В.І. Темнікова

Повний текст судового рішення складено 27 вересня 2019 року