Справа № 703/4378/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Литвин Г.Т.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-тя особа виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 жовтня 2004 року їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, які в ньому не проживають з червня 2011 року.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 21 в будинку № 20 по вул. Перемоги в м. Сміла Черкаської області, оскільки такі не проживають в ній з червня 2011 року.

Представник 3-ї особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслала до суду заяву в якій позовні вимоги визнала, оскільки вона із сином дійсно не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2012 року.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія СВС №415407 від 15 жовтня 2004 року ОСОБА_1 . є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2004 року (а.с. 8-9).

Відповідно до довідки ОК «Сміла» № 944 від 08 листопада 2018 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які в ній не проживають з червня 2011 року (а.с. 5).

З актів від 15 травня, 07 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають з червня 2011 року та їх особисті речі в будинку відсутні (а.с.6-7).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи повязані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_3, за цією адресою не проживають та створюють перешкоди в користуванні будинком його власнику та можливістю вільно розпорядитися своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Згідно постанови «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» КМУ № 207 від 02 березня 2016 року вбачається, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

За таких обставин визнанню таким, що втратив право користування спірною квартирою підлягає і малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

На стягненні судового збору позивач не наполягала.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 141, 200, 247, 259, 263-265, 273, ЦПК України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.41 Конституції України, Правовими позиціями висловленими судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи повязані із застосуванням норм про захист права власності), правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-тя особа виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування квартирою № 21 в будинку № 20 по вул. Перемоги в м. Сміла, Черкаської області.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована та жителька АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідачі: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_7.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_7.

3-тя особа виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області, місцезнаходження: м. Сміла, вул. Незалежності, 37, Черкаської області.

Головуючий О.П.Опалинська