Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/641/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого: судді - Кондрацької Н.М.

за участі:

секретаря судового засідання - Мелещенко О.В.,

адвоката ОСОБА_1

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «АЗОТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ «АЗОТ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.07.2017 позивача було звільнено з посади котельника на підставі наказу № 702-ВК від 24.07.2017 про припинення трудового договору за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідач перед позивачем має заборгованість по заробітній платі на загальну суму 18684,86 грн. Згідно ст. 116 КЗпП України відповідач зобовязаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи викладене просить стягнути із ПАТ «Азот» на його користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 18684,86 грн., середньоденний заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 26.07.2017 по 21.01.2019 в розмірі 172355,47 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7412 грн..

Ухвалою судді від 28.01.2019 відкрито спрощене провадження у справі.

Представник ПАТ «АЗОТ» за довіреністю ОСОБА_3 20.02.2019 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Мотивувала тим, що невиплата заробітної плати при звільненні позивача сталася не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність обєктивної можливості здійснити таку виплату. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот». Вказаною постановою державного виконавця було арештовано всі грошові кошти на банківських рахунках ПАТ «Азот». При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Крім цього органами державної виконавчої служби було накладено ряд інших арештів на грошові кошти ПАТ «Азот», що також унеможливило здійснення будь-яких банківських операцій, в тому числі і виплату заробітної плати. Зазначила, що враховуючи період за який, у випадку задоволення позовних вимог, буде нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні сума середнього заробітку є значною. Отже, враховуючи, що розмір суми середнього заробітку значно більший розміру самої заборгованості по заробітній платі, то компенсація у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в будь-якому випадку підлягає істотному зменшенню для збереження принципу співмірності.

Позивач ОСОБА_2 12.04.2019 подав суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.07.2017 по 17.04.2019 в сумі 200694,24 грн.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та заяву про збільшення позовних вимог і просив їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ПАТ «АЗОТ» за довіреністю ОСОБА_3 позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до запису з трудової книжки ОСОБА_2 та матеріалів справи вбачається, що позивач працював на ПАТ «Азот» з 22.02.1989.

26.07.2017 року на підставі наказу № 702-вк від 24.07.2017 ПАТ «АЗОТ», ОСОБА_2 звільнено з посади котельника за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Згідно статті 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до довідки ПАТ «АЗОТ» № 977 від 26.12.2018, по заробітній платі ОСОБА_2 заборгованість станом на 20.12.2018 складає: за лютий 2017 2926,22 грн.; за березень 2017 5451,71 грн.; за квітень 2017 9113,55 грн.; за травень 2017 1193,38 грн. Загальна сума заборгованості складає 18684,86 грн., а тому вищевказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки з вини відповідача з позивачем не проведено розрахунок по заробітній платі в день звільнення, то з відповідача слід стягнути кошти за затримку розрахунку при звільненні.

Таким чином, з урахуванням «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою № 100 від 08.02.1995 Кабінету Міністрів України, та довідки про доходи, виданої відповідачем, середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 становить 464,57 грн.

Затримка розрахунку при звільненні становить 432 робочих днів (з 26.07.2017 по день винесення рішення суду 17.04.2019). А тому сума, що підлягає до стягнення з ПАТ «АЗОТ» на користь ОСОБА_2 складає 200694,24 грн. (432 робочих днів х середньоденний заробіток в розмірі 464,57 грн.).

Оскільки розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_2 визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то при виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, роботодавець має право здійснити відрахування податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України.

Суд вважає, що доводи представника відповідача щодо відсутності у підприємства достатнього фінансового ресурсу, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими.

У своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст.116, 117 КЗпП України, дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31 травня 2017 року, №6-259цс17 від 13 березня 2017 року). Аналогічні розяснення викладені і в п.20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановою державного виконавця від 29.05.2017 не виправдовує затримку розрахунку при звільненні. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований.

Згідно частин 1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В матеріалах справи міститься квитанція про сплату позивачем 7412 грн. на користь адвоката ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 10.01.2019.

У новій редакції ЦПК України відсутня норма стосовно обмеження або граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу. Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким процесуальні кодекси викладені у новій редакції, Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визнано таким, що втратив чинність. Відтак, на сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, однак він має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або ) значенням справи для сторони.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає за достатнє стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4827,50 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 2242,10 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 115,116,117 КЗпП України, ст.ст. 76-81, 141, 263-265, 268, 273, 430 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «АЗОТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (, ІПН 13, місце знаходження: м. Черкаси вул. Першотравнева 72) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: м. Черкаси бул. 30 рків Перемоги, 34 кв. 99) нараховану, але не виплачену заробітну плату за період лютий травень 2017 року в сумі 18684,86 грн., з відрахуванням при виплаті податків та обовязкових платежів, передбачених законодавством України, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 200694,24 грн., з відрахуванням при виплаті податків та обовязкових платежів, передбачених законодавством України, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4827,50грн., а всього 224206,60 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (, ІПН 13, місце знаходження: м. Черкаси вул. Першотравнева 72) на користь держави судовий збір в розмірі 3363,10 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений 24.04.2019.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області, через Придніпровський районний суд м. Черкаси, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий: ОСОБА_5