Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

місто Київ

справа № 227/1524/16-ц

провадження № 61-3534св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Луспеника Д. Д., Погрібного С. О. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Каравай»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2016 року у складі судді Мавроді Р. Ф. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Папоян В. В., Гапонова А. В., Новікової Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Каравай» (далі - ТОВ «АФ «Каравай») у квітні 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання угод про припинення договорів оренди землі недійсними.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 23 червня 2014 року між ТОВ «АФ «Каравай» та ОСОБА_1 укладено п'ять договорів оренди земельних ділянок (паів) сільськогосподарського призначення, зокрема, загальною площею 5, 7674 га (кадастровий номер НОМЕР_1) терміном на 5 років, який зареєстрований 25 червня 2014 року; загальною площею 5, 1434 га (кадастровий номер: НОМЕР_2) терміном на 5 років, який зареєстрований 25 червня 2014 року; загальною площею 5, 0647 га (кадастровий номер: НОМЕР_3) терміном на 5 років, який зареєстрований 25 червня 2014 року; загальною площею 5, 0638 га (кадастровий номер: НОМЕР_4) терміном на 5 років, який зареєстрований 25 червня 2014 року; загальною площею 5, 3885 га (кадастровий номер: НОМЕР_5) терміном на 5 років, який зареєстрований 25 червня 2014 року. Між названими сторонами 15 грудня 2014 року укладено ще два договори оренди двох земельних ділянок (паїв) сільськогосподарського призначення, зокрема, загальною площею 5, 4610 га (кадастровий номер: НОМЕР_6) терміном на 10 років, який зареєстрований 17 грудня 2014 року; загальною площею 5, 5225 га (кадастровий номер: НОМЕР_7) терміном на 10 років, який зареєстрований 17 грудня 2014 року. Відповідно до додаткових угод між сторонами від 22 лютого 2016 року дії зазначених договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення припинені за домовленістю, але представником ТОВ «АФ «Каравай» таких угод не укладалося. Тому позивач просив визнати угоди про припинення дії договорів оренди землі недійсними та скасувати їх державну реєстрацію.

Правовими підставами позову ТОВ «АФ «Каравай» визначило положення статей 203, 215 та частини другої статті 207 ЦК України.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач пред'явлений до нього позов не визнав, повідомив, що усі екземпляри додаткових угод, підписані представником позивача та скріплені печаткою, отримав поштою, самостійно вніс відомості про дату їх укладення і передав для реєстрації державному реєстратору.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2016 року позов ТОВ «АФ «Каравай» задоволено. Судом визнано недійсними та скасовано державну реєстрацію угоди від 22 лютого 2016 року про припинення дії договору оренди землі загальною площею 5, 7674 га, кадастровий номер НОМЕР_1; угоди від 22 лютого 2016 року про припинення дії договору оренди землі загальною площею 5, 1434 га, кадастровий номер НОМЕР_2; угоди від 22 лютого 2016 року про припинення дії договору оренди землі загальною площею 5, 0647 га, кадастровий номер НОМЕР_3; угоди від 22 лютого 2016 року про припинення дії договору оренди землі загальною площею 5, 0638 га, кадастровий номер НОМЕР_4; угоди від 22 лютого 2016 року про припинення дії договору оренди землі загальною площею 5, 3885 га, кадастровий номер НОМЕР_5; угоди від 22 лютого 2016 року про припинення дії договору оренди землі загальною площею 5, 4610 га, кадастровий номер НОМЕР_6; угоди від 22 лютого 2016 року про припинення дії договору оренди землі загальною площею 5, 5225 га, кадастровий номер НОМЕР_7. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що оформлення додаткових угод проведено з порушенням вимог закону, сфальсифіковані підписи в угодах про припинення дії договорів оренди, представлені угоди не відображають волевиявлення орендаря, а також суперечать пунктам 36, 37, 38, 39 договору оренди, відповідно до яких, зокрема, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін та рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Розірвання договору у односторонньому порядку не допускається. Встановлено, що реєстрація оспорюваних угод про припинення дії договорів оренди суперечить вимогам статті 203 ЦК України, загальні вимоги додержання яких необхідно для чинності правочинну - волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Результати проведених експертиз суд першої інстанції вважав належними та допустимими доказами, оскільки предметом дослідження були ті ж самі спірні угоди про припинення договорів оренди, дослідження проводилося офіційною спеціальною державною експертною установою, в межах досудового розслідування офіційно зареєстрованого кримінального провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, додатково зазначив, що відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Відповідно до висновку експертів предметом дослідження під час проведення експертизи були оригінали оспорюваних угод про припинення дії договорів оренди землі, які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні від 11 березня 2016 року №0000430. Висновки експертизи не викликають сумнівів в їх правильності, є обґрунтованими, оскільки експертизи проведені компетентною судово-експертною установою, експертів попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України. Експертиза зроблена на підставі наданих оригіналів документів та узгоджується з іншими матеріалами справи.

ІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у жовтні 2016 року, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2016 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «АФ «Каравай», а у разі відсутності підстав для ухвалення нового рішення - справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено оскаржувані судові рішення на підставі неналежних та недопустимих доказів, зокрема на підставі висновків експертизи, зроблених у кримінальній справі, яким не надавалась оцінка судом у іншій справі, вирок суду відсутній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «АФ «Каравай» просило касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у січні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 23 червня 2014 року між ТОВ «АФ «Каравай», як орендарем, та ОСОБА_1, як орендодавцем, укладено п'ять договорів оренди земельних ділянок (паїв) сільськогосподарського призначення, а саме: загальною площею 5, 7674 га, кадастровий номер НОМЕР_1, терміном на 5 років, який зареєстрований 25 червня 2014 року; загальною площею 5, 1434 га, кадастровий номер НОМЕР_2, терміном на 5 років, який зареєстрований 25 червня 2014 року; загальною площею 5, 0647 га, кадастровий номер НОМЕР_3, терміном на 5 років, який зареєстрований 25 червня 2014 року; загальною площею 5, 0638 га, кадастровий номер НОМЕР_4, терміном на 5 років, який зареєстрований 25 червня 2014 року; загальною площею 5, 3885 га, кадастровий номер НОМЕР_5, терміном на 5 років, який зареєстрований 25 червня 2014 року.

15 грудня 2014 року між ТОВ «АФ «Каравай», як орендарем, та ОСОБА_1, як орендодавцем, укладено два договори оренди земельних ділянок (паїв) сільськогосподарського призначення, а саме: загальною площею 5, 4610 га, кадастровий номер НОМЕР_6, терміном на 10 років, який зареєстрований 17 грудня 2014 року; загальною площею 5, 5225 га, кадастровий номер НОМЕР_7, терміном на 10 років, який зареєстрований 17 грудня 2014 року.

Відповідно до додаткових угод від 22 лютого 2016 року про припинення дії договорів оренди землі за домовленістю сторін дія договорів оренди земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 достроково припинені.

Зазначені угоди у графі «Орендодавець» містять підписи від імені директора ТОВ «АФ «Каравай» ОСОБА_3 та відбиток печатки із зазначенням реквізитів ТОВ «АФ «Каравай».

Позивачем до суду першої інстанції надані завірені Добропільським Відділом поліції копії експертиз, проведених Донецьким НДЕКЦ МВС України на виконання постанови старшого слідчого Андрійченко О. М. у кримінальному провадженні від 11 березня 2016 року №0000430.

З висновку експерта від 18 квітня 2016 року № 726 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 у графах «Орендар Директор ТОВ «Агрофірма «Каравай» в оспорюваних угодах від 22 лютого 2016 року про припинення дії договорів оренди землі виконані не ОСОБА_3, а іншою особою. Візуальна схожість спірних підписів та наявність в них діагностичних ознак пояснюється виконанням з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_3

Висновком експерта від 18 квітня 2016 року № 727 встановлено, що відбитки печатки «Для фінансових та господарчих документів ТОВ «АФ «Каравай» в цих угодах від 22 лютого 2016 року про припинення дії договорів оренди землі нанесені рельєфним кліше.

Також позивачем надані у судовому засіданні та залучені до справи копії листів від 23 листопада 2015 року на ім'я ОСОБА_1 стосовно незгоди на пропозицію останнього про припинення дій договорів оренди земельних ділянок та їх повернення відповідачу, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням та не заперечується відповідачем. Ці факти підтвердила допитана як свідок бухгалтер ТОВ «АФ «Каравай» ОСОБА_4

Відповідно до відповіді ТОВ «АФ «Каравай» від 04 березня 2016 року на ім'я ОСОБА_1 стосовно його письмової пропозиції від 01 березня 2016 року щодо надання представника для виділення паїв в натурі за, нібито, розірваними договорами оренди земельних ділянок, орендар повідомив про умови, за яких можливе розірвання договорів оренди.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

В оцінці дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права щодо оцінки зібраних у справі доказів Верховний Суд врахував, що експертне дослідження у цій цивільній справі під час її розгляду судом не призначалося та не проводилося. У матеріалах справи наявні виключно копії висновків судових експертиз, призначених слідчим під час здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості про яке внесено 11 березня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000430. Такі докази у їх сукупності не були досліджені та оцінені судом під час кримінального провадження, та, відповідно, не могли бути беззастережно прийнятими до розгляду у цивільній справі. Докази, зібрані в одній справі, без їх належної оцінки судом не можуть мати беззастережне доказове значення під час вирішення іншої справи іншим судом. Досудове розслідування не завершилось судовим розглядом, зібрані під час досудового розслідування докази не були піддані аналізові й не оцінені судом, не зроблено висновки щодо достовірності проведення судових експертиз та їх результатів у сукупності з іншими доказами, відомості про результати такого аналізу та дослідження не були відображені у відповідному акті правосуддя.

Судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що постанови слідчих органів відповідно до статті 61 ЦПК України 2004 року не мають преюдиціального значення, а тому факти і правовідносини, встановлені постановою слідчих органів, не є обов'язковими для суду, що здійснює розгляд цивільної справи.

Висновок експертизи може бути відповідним доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною (зокрема як додаток до позовної заяви), тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися судом виключно як письмовий доказ, що підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, враховуючи характер матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про призначення проведення судової експертизи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку не лише висновкам експертизи, проведеної під час досудового розслідування, а й іншим письмовим доказам, зібраним у справі, зокрема, листам позивача стосовно незгоди на пропозицію відповідача про припинення дій договорів оренди земельних ділянок та їх повернення відповідачу, показанням свідка, а також відповіді ТОВ «АФ «Каравай» на звернення ОСОБА_1

Відповідач у суді першої інстанції не заявив про сумнівність доказу (висновку експерта), проте суд апеляційної інстанції надав оцінку таким доводам апеляційної скарги та не встановив невідповідності такого письмового доказу як висновку експерта, зробленого за результатами здійснення експертного дослідження, проведеного не за ухвалою суду у цивільному процесі, вимогам процесуального закону, клопотання про проведення судової експертизи у цій справі відповідач не заявляв. Отже, апеляційним судом висновок експерта визнано письмовим доказом та надано йому правову оцінку відповідно до правил статті 212 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що проведення експертного дослідження оригіналів оспорюваних договорів під час розгляду цивільної справи є неможливим у зв'язку з визнанням цих документів речовими доказами у кримінальному провадженні (а. с. 78, 140).

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що допущені судами першої та апеляційної інстанцій формальні порушення норм процесуального права не вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

Д. Д. Луспеник

С. О. Погрібний