Справа № 140/863/18
№ 2/140/42/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2019 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Алєксєєнка В.М.

при секретарі Путій З.О.

з участю адвоката ОСОБА_1

позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ "Укртелеком" ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Укртелеком», ОСОБА_7 акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третьої особи ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що 09 листопада 2016 року біля 17.00 годин, ОСОБА_4, керуючи службовим автомобілем НОМЕР_1, який належить ПАТ «Укртелеком», по вулиці Соборній м. Немирова, на пішохідному переході здійснив наїзд на її дочку - малолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка внаслідок даної пригоди отримала ряд тілесних пошкоджень і була госпіталізована до Немирівської ЦРЛ. Розслідуванням вказаної дорожньо-транспортної пригоди займався слідчий відділ Немирівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 257 від 06.12.2016 року у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді «саден в проекції правого ліктевого суглобу, в області правої кисті, по передній поверхні обох колін, забою правого ліктьового суглобу, забою м'яких тканин грудної клітки та живота, струсу головного мозку», які відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних пошкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, -згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 196а від 18.04.2017 року у даній дорожній ситуації невідповідність дій водія автомобіля УАЗ-3909 ОСОБА_4 вимогам п.18.1 або 12.3 Правил дорожнього руху України ( в залежності від розташування місця наїзду - в межах чи поза межами горизонтальної розмітки 1.14.1 «зебра») з технічної точки зору стало причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди Постановою заступника начальника слідчого відділу вказаного відділу поліції ОСОБА_8 від 28 грудня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000688 від 10 листопада 2016 року, було закрито у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Підставою для закриття даного кримінального провадження слугував факт відсутності у потерпілої ОСОБА_5 внаслідок ДТП середнього чи тяжкого тілесного пошкодження у відповідності до обєктивної сторони складу злочину, передбаченого в ч. 1 ст. 286 КК України.

Копію вказаної постанови для вирішення питання про притягнення водія ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України було направлено начальнику Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області який в послідуючому направлений для розгляду до Немирівського районного суду Вінницької області.

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України і до нього було застосовано адміністративне стягнення у сумі 340 гривень в дохід держави.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивачка ОСОБА_2 і її сім'я затратили чимало коштів направлених на лікування, поновлення стану здоров'я дочки ОСОБА_5.

Загальний розмір витрат на лікування становить 10 000 гривень.

Крім матеріальної шкоди сім'ї ОСОБА_2 було заподіяно також значну моральну шкоду.

Ця подія завдала значний психічний зрив, який напевно вкарбується на все її життя і життя дитини.

Через тілесні пошкодження, які отримала дочка внаслідок даної дорожньої пригоди, виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання, призвели до погіршення її стану здоров'я, викликали необхідність тривалого лікування. Крім того, ця подія призвела до тяжких фізичних і моральних страждань, порушила нормальні життєві зв'язки із знайомими, рідними, друзями.

ОСОБА_4 під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував в стані виконання своїх трудових обовязків із Вінницькою філією ПАТ «Укртелеком» і керував автомобілем, який належить ПАТ «Укртелеком», і вважає що саме тому ПАТ «Укртелеком» повинно нести відповідальність за шкоду, завдану її працівником, шляхом завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким являється автомобіль.

Автомобіль марки УАЗ-3909, д.н.з. НОМЕР_2, який належить відповідачу - ПАТ «Укртелеком» у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є забезпеченим транспортним засобом, так як є в наявності страховий поліс, укладений із ОСОБА_7 акціонерним товариством «Страхова група «ТАС», із лімітом відповідальності: 100 000 гривень - за шкоду, завдану майну, 200 000 гривень - за шкоду завдану життю та здоров'ю.

Просить стягнути з ОСОБА_7 акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 10 000 гривень матеріальної шкоди за понесені витрати на лікування, з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Укртелеком» 50 000 гривень моральної шкоди, витрати по оплаті судового збуру і надання правової допомоги.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_7 акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» не з"явився. Однак, в матеріалах справи знаходиться відзив на позовну заяву, в якому представник АТ "СГ "ТАС" просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 акціонерного товариства «Укртелеком» позовні вимоги не визнав заперечує проти їх задоволення та просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просить відмовити у їх задоволенні.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін та їх представників, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що 09 листопада 2016 року біля 17.00 годин, ОСОБА_4 керуючи службовим автомобілем НОМЕР_1, який належить ПАТ «Укртелеком», по вулиці Соборній м. Немирова, на пішохідному переході здійснив наїзд на її дочку - малолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка внаслідок даної пригоди отримала ряд тілесних пошкоджень і була госпіталізована до Немирівської ЦРЛ.

Постановою заступника начальника слідчого відділу вказаного відділу поліції ОСОБА_8 від 28 грудня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000688 від 10 листопада 2016 року, було закрито у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України і до нього було застосовано адміністративне стягнення у сумі 340 гривень в дохід держави.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв'язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Відповідно до п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За приписами ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Верховний Суд України у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року прийняв правову позицію, згідно якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 257 від 06.12.2016 року у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді «саден в проекції правого ліктевого суглобу, в області правої кисті, по передній поверхні обох колін, забою правого ліктьового суглобу, забою м'яких тканин грудної клітки та живота, струсу головного мозку», які відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних пошкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, -згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 196а від 18.04.2017 року у даній дорожній ситуації невідповідність дій водія автомобіля УАЗ-3909 ОСОБА_4 вимогам п.18.1 або 12.3 Правил дорожнього руху України ( в залежності від розташування місця наїзду - в межах чи поза межами горизонтальної розмітки 1.14.1 «зебра») з технічної точки зору стало причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8 роз'яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року при розгляді справи № 6-954цс16.і, позивач на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди

В судовому засіданні встановлено, що шкода безпосередньо спричинена ОСОБА_5

Враховуючи, що ОСОБА_9 спричинивши внаслідок ДТП матеріальну шкоду позивачці та його вина у скоєнні ДТП встановлена рішенням суду, а тому розмір шкоди слід стягнути саме з відповідача.

Відповідно до вимог чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, оскільки де є порушення права людини це призводить до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодуванням моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; моральна шкода може полягати, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно дост. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд з"ясував, що за своїм характером правопорушення є необережним щодо нанесення шкоди.

Щодо глибини душевних страждань позивача позивачки та її доньки, то на думку суду, такі страждання є відчутними, оскільки внаслідок ДТП позивач отримала певні незручності та інші негативні наслідки, а тому такі дії відповідача дійсно призвели до фізичних та моральних страждань,порушення звичайного способу життя, негативних емоцій і переживань позивача.

Однак, суд вважає, що позивачем не обґрунтована сума моральної шкоди саме в 50000 грн.

Тому, виходячи із вищезазначеного, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, із врахуванням розміру, заявленого позивачем, повинен бути встановлений судом на рівні 20000 гривень.

Крім того, заявлені вимоги щодо понесених витрат на лікування позивачкою Гончарук А.Д. в сумі 10000 гривень суд вважає не обгрунтованими, оскільки згідно квитанцій які знаходяться в матеріалах справи, сума витрат на лікування складає 1128,53 гривень.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. ст. 77, 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. .

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1128,53 гривень - у відшкодування матеріальних збитків, 20000 гривень у відшкодування моральної шкоди, 704,80 гривень по оплаті судового збору, 9000 гривень за надання правової допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1195 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 78, 81, 82, 89, 110, 133, 141, 258,263, 280 ЦПК України ,суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 задовільнити частков.

Стягнути з ОСОБА_7 акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», код ЄДРПОУ - 30115243, адреса: 03062, м. Київ просп. Перемоги 65 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер картки платника податків НОМЕР_3 - 1128,53 гривень матеріальної шкоди зп понесені витрати на лікування.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Укртелеком», код ЄДРПОУ - 21560766, адреса: 01601, м. Київ, Бульвар Т. Шевченка 18 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер картки платника податків НОМЕР_3 - 20000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Укртелеком» код ЄДРПОУ - 21560766 на користь ОСОБА_2 704,80 гривень по оплаті судового збору, 9000 гривень за надання правової допомоги.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: (підпис)

Копія вірна:

Суддя: