№479/124/19
№2/479/142/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2019 року смтКриве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

В складі : головуючого судді Репушевської О.В.;

за участю секретаря судових засідань Добровольської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №479/124/19 за позовною заявою ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кривоозерська районна державна адміністрація Миколаївської області, як орган опіки та піклування про вселення; усунення перешкод у користуванні власністю - житловим приміщенням; зобов`язання не перешкоджати у користуванні власністю - житловим приміщенням,

у ч а с н и к и с п р а в и:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Маркаров І.Р., за ордером серії ОД №302619 від 19 березня 2019 року;

відповідач ОСОБА_4 ,

представник відповідача адвокат Дулдієр О.А., за ордером серії МК №130410 від 20 березня 2019 року;

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд із позовними вимогами до відповідача про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю - житловим приміщенням; зобов`язанням не перешкоджати у користуванні власністю - житловим приміщенням,вказуючи, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 2006 року по 21 грудня 2018 року. Від шлюбу вони мають двох спільних синів, 2007 року народження та 2013 року народження.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 03 лютого 2011 року нею було придбано житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 , в подальшому за вказаною адресою було побудовано новий житловий будинок та 19 березня 2015 року їй було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами, де вони всі проживали.

З 2013 року їх з відповідачем стосунки ускладнились, непорозуміння переросли у взаємну неприязнь, що стало причиною постійних сварок та скандалів, вказані обставини призвели до розпаду сім`ї. 23 березня 2018 року відповідач вигнав її з дітьми на вулицю, здійснив заміну замків та запорів на вхідних дверях, погрожує їх життю та здоров`ю та з вказаного часу незаконно перешкоджає її з дітьми проживанню в будинку, належному їй на праві власності. Посилаючись на порушення прав як власника на вільне використання належного їй майна, позивач просить про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, його представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи без самостійних вимог, в судовому засіданні вказував, що Кривоозерською РДА як органом опіки та піклування неодноразово розглядалось питання щодо взаємовідносин Годловського С.О. з ОСОБА_1 , зокрема щодо участі батька у вихованні дітей. Підтверджено, що на даний час діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають з матір"ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . При цьому їх батько пояснював, що таке рішення було прийнято без погодження з ним. Він жодного разу не виселяв дітей з матір"ю з їх спільного будинку, і не заперечує про спільне проживання на даний час. Тому було прийнято рішення рекомендувати ОСОБА_4 не перешкоджати дітям у користуванні житловим будинок, розташованим за адресою АДРЕСА_1

Вислухаши сторони, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що в період з 30 вересня 2006 року по 19 лютого 2019 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області 30 вересня 2006 року (а.с.12), рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2018 року в цивільній справі №479/248/19 (а.с.20), постанови Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року в цивільній справі №479/248/19 (а.с. цивільної справи №479/248/19 - 120).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області 27 лютого 2007 року (а.с.10); даними свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області 27 лютого 2007 року (а.с.11).

Із договору купівлі-продажу від 03 лютого 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Миколаївської області, 03 лютого 2011 року позивач ОСОБА_1 купила житловий будинок, житловою площею 26,60 кв.м., загальною площею 41,90 кв.м., з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться АДРЕСА_1 (а.с.13-14). Державна реєстрація права власності ОСОБА_5 на вказаний житловий будинок була здійснена Первомайським МБТІ 22 лютого 2011 року, що підтверджується даними витягу про державну реєстрацію прав №29081440 від 22 лютого 2011 року (а.с.16).

Згідно положень ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що в період їх шлюбу, старий житловий будинок знесено та на його місці, було побудовано новий житловий будинок, загальною площею 259 кв.м., житловою площею 79,9 кв.м.

Даними будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_1 місце проживання сторін та їх неповнолітніх дітей зареєстроване у спірному житловому будинку з 23 квітня 2015 року (а.с.24-25).

Розпорядженням Кривоозерського селищного голови від 17 лютого 2016 року №2р-ОД "Про перейменування вулиць смт Криве Озеро" АДРЕСА_2 "Радянська" перейменовано на "Урожайна".

У відповідності до положень ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ч.1 ст.60, 63 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними.

Згідно положень ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Правовим аналізом вказаних вище доказів та норм матеріального права встановлено, що, станом на час судового розгляду справи, спірний житловий будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до положень ч.2 ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно з положеннями ч.ч.4-5 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Кожна сторона, відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, за змістом ст.13 ЦПК України, право визначення меж та предмету позову, а також підстав позову, надано позивачеві.

Упродовж всього судового розгляду справи позивач та його представник своїх вимог не змінювали, наполягали на їх задоволенні.

Положеннями ч.3 ст.12, ст.ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Отже, зміст положень ЦПК України і ЦК України дає підстави для висновку, що право на судовий захист пов`язане виключно з порушенням суб`єктивного права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст.2, 4 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України, абз.2 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі").

При цьому обставину дійсного (реального) порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді. В інших випадках, не дивлячись навіть на те, що порушення мало місце раніше, позов не підлягатиме задоволенню, оскільки до моменту ухвалення судового рішення об`єкт захисту буде відсутній.

Тобто, призначенням суду є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року та ст.1 Протоколу №1 до неї передбачають право кожної фізичної або юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України.

Поняття права власності визначено у положеннях ст.316 ЦК України, згідно з якою правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності, що полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст.317 ЦК України.

Положеннями ч.1 ст.319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.

За приписами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні позивач пояснила, що 23 березня 2018 року відповідач, будучи агресивно настроєним, побив її та вигнав з малолітніми дітьми на вулицю, здійснив заміну запорів та замків на вхідних дверях, погрожував їх життю та здоров`ю та з вказаного часу перешкоджає її з дітьми проживанню в належному її на праві власності домоволодінні.

Відповідач в суді заперечував факт побиття позивачки 23 березня 2018 року, стверджував, що позивачка в березні 2018 року безпричинно, самостійно, самовільно взявши із собою їх малолітніх дітей, залишила місце проживання в спірному житловому будинку та з"їхала до свої батьків за адресою: АДРЕСА_3 . Також відповідач підтвердив, що дійсно установив додатковий замок на вхідні ворота до двору. Такі дії мотивував тим, що того, як позивач за власної волі покинула з дітьми їх спільний будинок, та через деякий час в супроводі незнайомих йому людей приїздила до будинку, тому він був змушений для збереження майна, яке знаходиться в приміщеннях будинку, встановити додатковий замок на ворота. Пояснив, що не заперечує проти проживання позивачки та їх малолітніх дітей у житловому будинку, який належить їм на праві спільної сумісної власності. Жодного разу не вчтняв протиправних дій відносно позивачки та їх дітей.

Таким чином факт встановлення відповідачем додаткового замка на вхідних воротах, ключі від якого зберігаються тільки в нього, ним не оспорювався, тому згідно положень ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно положень ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом протягом розгляду спору в судовому засіданні роз`яснювалось право подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а також наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Надаючи оцінку, наданим позивачкою доказам на підтвердження своїх тверджень, що 23 березня 2018 року відповідач, будучи агресивно настроєним, побив та вигнав її з малолітніми дітьми на вулицю, погрожував їх життю та здоров`ю та з вказаного часу перешкоджає її з дітьми проживанню в належному її на праві власності домоволодінні, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію 22 лютого 2019 року кримінального провадження №0000065 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України, за заявою ОСОБА_1 від 29 січня 2019 року про те, що ОСОБА_4 незаконно виселив та здійснює інші дії, що порушують недоторканість житла ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 2007 року народження та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.88) суд акцентує увагу на тому, що із заявою про вчинення ОСОБА_6 23 березня 2018 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України позивачкою подане до правоохоронних органів 29 січня 2019 року (а.с.22), тобто напередодні звернення до суду із даною позовною заявою, яка зареєстрована в канцелярії суду 30 січня 2019 року (а.с.4).

Що стосується наданого позивачкою акту судово-медичного дослідження (обстеження) №226, складеного завідуючим Первомайським міжрайонним відділенням Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи 02 травня 2018 року на підтвердження своїх тверджень щодо спричинення ОСОБА_4 їй 28 квітня 2018 року тілесних ушкоджень, суд звертає увагу на наступне: вказане судово - медичне обстеження проведене на підставі направлення, виданого слідчим Кривоозерського ВП Врадіївського ВП ГУПН в Миколаївській області Шуміловським В.І. 01 травня 2018 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2018 року за №0000135 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за заявою ОСОБА_1 про те, що 28 квітня 2018 року близько 17.50 год. у смтКриве АДРЕСА_3 її чоловік ОСОБА_4 спричинив їй тілесні ушкодження. За вимогами положень Кримінального процесуального кодексу експерт залучається за наявності підстав для проведення експертизи за дорученням слідчого судді, в тому числі для проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. Будь-яке порушення процедури отримання доказу є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Належним доказом наявності у діях особи складу будь - якого кримінального правопорушення, визнається тільки обвинувальних вирок. Протягом розгляду спору в суді позивачем не надано обвинувальних вироків відносно ОСОБА_4 у кримінальних провадженнях №0000135 за ч.1 ст.125 КК України, №0000065 за ч.2 ст.162 КК України.

Таким чином позивачем в суді не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення з боку відповідача дій щодо незаконного виселення із спірного житлового приміщення та чинення перешкод їй та їх неповнолітнім дітям у користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 шляхом фізичного насильства та погроз по відношенню до неї, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є не обґрунтованими, тому підстави для їх задоволення відсутні.

Разом з тим, доведене в суді, перешкоджання з боку відповідача у доступі до належного сторонам на праві спільної сумісної власності житлового будинку, шляхом встановлення додаткового замка на вхідні ворота, виявляє утруднення в реалізації позивачкою та неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права на вільне використання майна та свідчить про недобросовісність дій одного з співвласників у зв`язку з завданням шкоди правам інших осіб.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають чатсковому задоволенню.

Суд визнає законними та обґрунтованими позовні вимоги в частині зобов`язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 та малолітнім дітям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перешкод у користуванні житловим будинком, який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та передати ОСОБА_1 комплект ключів від вхідних дверей житлового будинку, господарських будівель та надвірних споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає суму судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 12, 89, 256-259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кривоозерська районна державна адміністрація Миколаївської області, як орган опіки та піклування про вселення; усунення перешкод у користуванні власністю - житловим приміщенням; зобов`язання не перешкоджати у користуванні власністю - житловим приміщенням- задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 та малолітнім дітям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перешкод у користуванні житловим будинком, який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та передати ОСОБА_1 комплект ключів від вхідних дверей житлового будинку, господарських будівель та надвірних споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_7 судові витрати, понесені по оплаті судового збору за розгляд справи в суді в сумі 768,40 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині вселення ОСОБА_1 та малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та усунення перешкод у користуванні власністю житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кривоозерський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: https://court.gov.ua/sud1415/, E-mail: .

Повне судове рішення складене та підписане 26 квітня 2019 року.

СУДДЯ:(підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя Кривоозерського

районного суду

Миколаївської області О.В.Репушевська