Провадження № 2/761/639/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Токач М.С.,

за участі:

представників позивачів - ОСОБА_23, ОСОБА_24,

відповідача - ОСОБА_8 ,

представника відповідача ОСОБА_8 . - ОСОБА_25,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання права власності на самочинне будівництво та виділ в натурі частки із майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, у якому просили суд наступне: визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках право власності на самочинну прибудову до житлового будинку АДРЕСА_2 , площею 20,8 квадратних метрів, що позначена на технічному паспорт під літерою «а1»; виділити в натурі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на двох 1/4 частину будинку № АДРЕСА_2 в рівних частках кожному, а саме: житлову кімнату площею 22,4 квадратних метри, що позначена на технічному паспорті за № 2-3; житлову кімнату площею 10,3 квадратних метри, що позначена на технічному паспорті за № 2-4; коридор площею 5,8 квадратних метрів, що позначений на технічному паспорті за № 2-2; коридор площею 5,3 квадратних метри, що позначений на технічному паспорті за №2-1; санвузол площею 8,5 квадратних метрів, що позначений на технічному паспорті за №2-5; кухню площею 9,2 квадратних метри, що позначена на технічному паспорті за № 2-6 та визнати в рівних частках право власності на квартиру АДРЕСА_3 як на окрему одиницю нерухомого майна; виділити в натурі позивачам на двох 1/4 частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до варіанту № 8 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2008 року № 6113 та визнати в рівних частках право власності на виділену земельну ділянку, як на окрему одиницю нерухомого майна.

Пізніше позовні вимоги були уточнені, а саме позивачі виключили зі змісту позовних вимог вимогу щодо виділення в натурі позивачам на двох 1/4 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до варіанту № 8 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2008 року № 6113 та визнати в рівних частках право власності на виділену земельну ділянку, як на окрему одиницю нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивачі є власниками 1/4 частини домоволодіння АДРЕСА_4 в рівних частинах. Власниками інших 3/4 є відповідачі. 26 липня 1966 року між співвласниками будинку було укладено договір про встановлення порядку користування спірним будинком. Даний договір було посвідчено нотаріально за реєстровим № 5387. Окрім того рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2010 року № 22-21805/2010 було встановлено конкретний порядок користування земельною ділянкою під спірним будинком у відповідності до варіанту № 8 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2008 року № 6113. У зв`язку з тим, що житлові умови позивачів були незадовільними і не відповідали чинним ДБН, останніми було здійснено самочинне будівництво до частини будинку, що перебуває у їхньому користуванні. Дана прибудова відображена на технічному паспорті як «а1». Прибудова була виконана на земельній ділянці, виділеній для будівництва та обслуговування споруд і саме на тій частині, яка виділена в користування позивачам. Дана прибудова не порушує прав інших співвласників, відповідає чинним будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам та державним стандартам і усунула ті недоліки та невідповідності будівельним нормам, які існували до її здійснення. Позивачі понесли відповідальність, передбачену законом, за здійснення самочинного будівництва і у них відсутня самостійна можливість узаконити/ввести в експлуатацію здійснену ними прибудову і реалізувати передбачене законом право власності на неї в повному обсязі через протидію інших співвласників. За таких обставин, вважають за можливе у судовому порядку визнати право власності на вказану самочинну прибудову. Разом з тим, враховуючи, що згоди щодо спільного користування належного їм майна сторони дійти не можуть, просять суд виділити в натурі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на двох 1/4 частину будинку АДРЕСА_2 та визнати в рівних частках право власності на АДРЕСА_2 у вказаному будинку.

Ухвалою судді від 13 січня 2017 року відкрито провадження по справі.

В подальшому, розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 № 01-08-169, у відповідності до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи, у зв`язку із припиненням повноважень судді Маліновської В.М.

Шляхом автоматичного розподілу у відповідності до ст.11-1 ЦПК України, вказану цивільну справу, 11 квітня 2017 року передано на розгляд судді Рибаку М.А.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року.

На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-1366 від 14 листопада 2018 року за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Марчук М.В., протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В., у зв`язку із припиненням повноважень судді Рибака М.А . по причині закінчення п`ятирічного строку призначення на посаду.

Ухвалою суду від 20 листопада 2018 року справу прийнято до провадження судді Фролової І.В.

Представники позивачів в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, що викладені у ньому.

Відповідач ОСОБА_8 та його представник у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представників позивачів, відповідача ОСОБА_8 та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_10 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_14 , Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м.Києві, Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання частини нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов`язання знести самочинно збудовану прибудову, повернення співвласникам самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, та позов ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_14 , Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання частини нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов`язання знести самочинно збудовану прибудову, задовольнити частково.

Визнано самочинним будівництвом збудовану ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прибудову по АДРЕСА_4 , площею 20,8 кв.м., що позначена літерою « а1 » на ОСОБА_15 плані земельної ділянки Технічного паспорта на одноквартирний (садибний) індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_4 від 11 жовтня 2013 року. В іншій частині позовних вимог - відмолено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, є преюдиційними та не підлягають доказуванню.

Так, вказаним судовим рішенням було встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_4 , розташоване на земельній ділянці площею 824 кв.м., яка 29 червня 1954 року рішенням Київської міської ради № 1096 виділена для будівництва та ведення домашнього господарства (на той час АДРЕСА_4 ); будинок побудовано в період часу з 1955 року до 1962 року і належить на праві спільної часткової власності, що не заперечувалось сторонами.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 1965 року власниками будинку АДРЕСА_12 , стали брати: ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 в рівних долях по 1/4 частині.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 1971 року ОСОБА_6 і ОСОБА_18 отримали у власність по 1/8 частині будинку.

Після смерті ОСОБА_19 , яка також було власником 1/4 частини вказаного будинку, спадщину прийняли сини: ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вони стали співвласниками вказаного домоволодіння, а саме їм належить по 1/8 частині будинку кожному. Крім того, вони зареєстровані в цьому будинку та фактично займають АДРЕСА_18 , яка розташована в мансарді будинку.

ОСОБА_10 , який постійно проживає в Росії, належить на праві власності 1/4 частина будинку та виділено у користування АДРЕСА_19 .

У відповідності до зазначеного рішення, ОСОБА_14 є власником 1/4 частини і проживає в АДРЕСА_20 вказаного будинку .

Разом з тим, згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається зі Свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 ОСОБА_20 є донькою ОСОБА_14 , а у відповідності до Свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_4 ОСОБА_14 змінила прізвище на « ОСОБА_14 ».

Згідно інформаційної довідки від 14 січня 2018 року №110532637 власником частки ОСОБА_14 є ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 листопада 2017 року № 3-669, виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою.

Таким чином, ОСОБА_9 є власником 1/4 частини будинку АДРЕСА_4 .

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року встановлено, що у 1996 році у АДРЕСА_2 , яку займає ОСОБА_5 та його сім`я, останнім разом з ОСОБА_6 було здійснено до належної їм частини будинку прибудову, яка складається з коридору площею 5,8 кв.м., санвузлу площею 7,8 кв.м. та кухні площею 9,1 кв.м.

Необхідність вказаної прибудови була викликана неналежними умовами для проживання співвласників квартири № 2, а саме відсутністю санітарно-технічних приміщень з відповідним обладнанням, а також площею кухні, яка становила 4,9 кв.м., що не відповідає нормативам встановленим для таких приміщень.

Відповідно до Технічного паспорта на одноквартирний (садибний) житловий будинок АДРЕСА_4 , виготовленого станом на 11 жовтня 2013 року, площа прибудови до квартири № 2 вказаного домоволодіння, що позначена літерою « а1 », становить 20,8 кв.м. Також в техпаспорті зазначено, що вказана прибудова є самочинним будівництвом.

Також судом було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 збудували прибудову без отримання будь-яких дозволів на будівництво та за відсутності погодженого і затвердженого проекту будівництва, відсутності письмового дозволу всіх співвласників будинковолодіння, що стало підставою для визнання судом цього будівництва самочинним.

Окрім того, земельна ділянка площею 824 кв.м по АДРЕСА_4 , рішенням Київської міської ради від 29 червня 1954 року № 1096 була виділена саме для будівництва та ведення домашнього господарства.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2010 року у справі № 22- 21805/2010 встановлено порядок користування вказаною земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння, згідно з яким земельна ділянка, на якій було здійснено самочинну прибудову, виділена в користування позивачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Суд також встановив, що самочинне будівництво по АДРЕСА_4 було здійснене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як законними землекористувачами на земельній ділянці, відведеній для будівництва та ведення домашнього господарства.

Судом не встановлено порушень прав співвласників будинку АДРЕСА_4 через самочинне будівництво, здійснене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці виділеній для будівництва та обслуговування споруд і саме на тій частині, яка виділена в користування забудовнику, відповідно до приписів закону.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

З огляду на зазначене, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

За умовами ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Так, у відповідності до Висновку про технічний стан самовільної прибудови до квартири АДРЕСА_12 , відповідність нормам для житла та можливий вплив на технічний стан та інсоляцію будинку в цілому № 123/2005-ТО від 2005 року, технічний стан конструктивних елементів та інженерних мереж в межах квартири АДРЕСА_12 оцінюється як задовільний. Негативного впливу виконаної до квартири № 2 прибудови на загальний технічний стан будинку не виявлено.

Як вбачається з Акту огляду кв. АДРЕСА_12 станом на 15 вересня 2005 року після завершення оздоблювальних робіт, добудови вентканалів, встановлення і підключення електроприладів, приміщення, розташовані в прибудові, можливо прийняти в експлуатацію в установленому порядку, відповідно до ст. 376 ЦК України.

Як зазначалось вище, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року визнано самочинним будівництвом збудовану ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прибудову по АДРЕСА_4 , площею 20,8 кв.м., що позначена літерою «а1» на ОСОБА_15 плані земельної ділянки Технічного паспорта на одноквартирний (садибний) індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_4 від 11 жовтня 2013 року.

Зазначене рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 21 січня 2016 року.

При цьому, судом при розгляді справи не встановлено порушень прав співвласників будинку АДРЕСА_4 через самочинне будівництво, здійснене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці виділеній для будівництва та обслуговування споруд і саме на тій частині, яка виділена в користування забудовнику, відповідно до приписів закону.

Відтак, позивачами здійснено самочинне будівництво до частини будинку, що перебуває у їхньому користуванні, прибудова була виконана на земельній ділянці, виділеній для будівництва та обслуговування споруд і саме на тій частині, яка виділена в користування останнім, при цьому дана прибудова не порушує прав інших співвласників, відповідає чинним будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам та державним стандартам, а самостійної можливості узаконення/введення в експлуатацію здійсненої ними прибудову і реалізації права власності на неї в повному обсязі немає через відсутність згоди інших співвласників.

За таких обставин, суд вважає за можливе у судовому порядку визнати право власності на вказану самочинну прибудову за позивачами.

Слід зазначити, що згідно Розпорядження Київської міської ради №125/1 від 19 лютого 2016 року, АДРЕСА_12 перейменовано у АДРЕСА_12 .

За змістом ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За умовами ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Як передбачено ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Також за вимогами ст.ст. 1 та 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-12цс13, що стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов`язковою.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Відповідно до висновку експерта № 21/6-2017 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 21 червня 2017 року, складеного судовим експертом ОСОБА_26, технічно можливо виділити в натурі в житловому будинку АДРЕСА_12 , з врахуванням самочинних прибудов, належні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 вересня 1971 року № 1-16263 приміщення в окремий об`єкт нерухомого майна, що складаються з житлової кімнати площею 22,4 квадратних метри, що позначена на технічному паспорті за № 2-3; житлової кімнати площею 10,3 квадратних метри, що позначена на технічному паспорті за № 2-4; коридору площею 5,8 квадратних метрів, що позначений на технічному паспорті за № 2-2; частину прибудови літ «а1», що складається з приміщень: кухні 2-6 площею 9,2 кв.м., частини коридору 2-1 площею 2,1 кв.м., частини туалету 2-5 площею 3,6 кв.м.

Таким чином, враховуючи, що позивачам належить на праві власності по 1/8 частині будинку кожному, при цьому, технічно можливо виділити частку будинку відповідно до часток співвласників, то позовні вимоги про виділ в натурі позивачам 1/4 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та визнання в рівних частках за позивачами право власності на АДРЕСА_2, як на окрему одиницю нерухомого майна, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача ОСОБА_5 підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 858,64 грн.

Керуючись ст.ст. 355, 356, 358, 376 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79,80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання права власності на самочинне будівництво та виділ в натурі частки із майна - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках право власності на самочинну прибудову до житлового будинку АДРЕСА_2 , площею 20,8 кв.м., що позначена на технічному паспорті під літерою «а1».

Виділити в натурі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на двох 1/4 частину будинку АДРЕСА_2 , в рівних частках кожному, а саме: житлову кімнату площею 22,4 кв.м., що позначена на технічному паспорті за №2-3; житлову кімнату площею 10,3 кв.м., що позначена на технічному паспорті за №2-4; коридор площею 5,8 кв.м., що позначена на технічному паспорті за №2-2; коридор площею 5,3 кв.м., що позначена на технічному за №2-1; санвузол площею 8,5 кв.м., що позначений на технічному паспорті за №2-5; кухню площею 9,2 кв.м., що позначена на технічному паспорті за № 2-6.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках право власності на АДРЕСА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12 , як на окрему одиницю нерухомого майна.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 214,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 214,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 214,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 214,66 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_5 , місце проживання - АДРЕСА_13 ,

ОСОБА_6 , місце проживання - АДРЕСА_13 ,

ОСОБА_7 , місце проживання - АДРЕСА_13 ,

ОСОБА_8 , місце проживання - АДРЕСА_13 ,

ОСОБА_10 , місце проживання - АДРЕСА_21 ,

ОСОБА_9 , місце проживання - АДРЕСА_17 .

Повний текст рішення складений 27 травня 2019 року.

Суддя: