пр. № 4-с/759/68/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді: Т.О. Величко

при секретарі судових засідань: В.В. Дудник,

за участі представника стягуваа "NIBULON S.А."- Васильєва А.О., старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренко Сергія Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві залі суду скаргою Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз", стягувач: "NIBULON S.А.", на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренко Сергія Володимировича,

В С Т А Н О В И В

У січні 2019 року до суду надійшла скарга Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз", стягувач: "NIBULON S.А.", на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренко Сергія Володимировича.

Як вбачається зі змісту скарги 22.01.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренко С.В. відкрито виконавче провадження № 55583162 щодо примусового виконання виконавчого листа № 759/16206/14-ц. 16.01.2019 року на адресу ПрАТ "Компанія "Райз" надійшла вимога державного виконавця. 14.01.2019 року на адресу ПрАТ "Компанія "Райз" надійшов запит державного виконавця.

Скаржник вказує, що вимога державного виконавця від 14.01.2019 року, яка надійшла на адресу ПрАТ "Компанія "Райз", що витребування у них інформації, документів, пояснень, довідок тощо, суперечать наданим державним виконавцям правам визначених у ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки вимога містить 40 загальних пінктів, які складаються з 220 окремих вимог, строк виконання вимоги - 5 робочих днів, однак йому відомо про те, що у зв"язку зі складним матеріальним становищем було скорочено штат, а отже у встановлений строк виконано не буде. У такий спосіб державний виконавець, як вважає скаржник, умисно зловживає своїми правами. Крім того, державний виконавець, свідомо ігнорує положення закону щодо надання прав отримувати всю необхідну, для здійснення виконавчого провадження, інформації.

Скаржник вказує, що протиправні дії державного виконавця полягають у витребуванні окремих документів, які фактично не можуть бути застосовані для погашення боргу, при цьому маючи названі документи в матеріалах виконавчого провадження.

Скаржник, вважає, що дежравним виконавцем вже отримано необхідну інформацію, однак, з метою створення штучних умов для притягнення посадових осіб до відповідальності, наявність такої інформації умисно приховується. Державний виконавець виходить за межі своїх повноважень вимагаючи відомості, які мали місце до відкриття конкретного виконавчого провадження № 55583162, такі дії містять ознаки незаконного втручання органів державної влади, їх посадових осіб у господарські відносини.

Крім того, скаржник вказує, що державний виконавець, який має статус державного службовця, порушено норми ст. ст. 4, 8 ЗУ "Про державну службу". Він повинен діяти виключно в межах норм визначених законом, вихід за такі межі не допускається.

Представник скаржника у судовому засіданні 08.04.2019 року підтримав вимоги скарги та поосив суд їх задовольнити, надав пояснення щодо вимог скарги, у зв"язку із закінченням робочого часу суду, було оголошено перерву у судовому засіданні до 16.04.2018 року.

У судове засідання 16.04.2018 року скаржник належним чином повідомлений не з"явився, подав до суду заяву 16.04.2019 року ( а.с.27 т.3) про хворобу предстанвика скаржника Ковальчука В.В., та відсутності інших осіб, які можуть здійснювати представництво в суді, згідно ст. 450 ЦПК Укпраїни неявка скаржника не перешкоджає розгляду скарги.

До суду з"явився старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренко С.В., дії якого оскаржуються. Надав заперечення на скаргу, вказав, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»,Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.02.2018 №790/к, Закону України «Про виконавче провадження». Вказував, що обставини, що виключали б можливість виконання ним Рішення на підставі Виконавчого документа, передбачені ч. 4 ст. 5 Закону №1404-VIII, відсутні.

Вказував, що, норми Закону №1404-VIII не забороняють йому здійснювати примусове виконання Рішення на підставі Виконавчого документа.

Вказував, що зв'язку з цим з дотриманням норм ст. ст. 5, 12, 16, 24, 25, 26, 27 Закону №1404-VIII 22.01.2018 р постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП №55583162 з примусового виконання Рішення на підставі Виконавчого документа, яка сторонами виконавчого провадження (стягувачем - Nibulon S.A. і боржником - ПрАТ «Компанія «Райз») не оскаржувалась.

Суд заслухвав думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази подані до матеріалів справи встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (надалі - Закон №1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону №1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ст. 6 Закону №1403-VIII систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України , затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.02.2018 №790/к, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є органом державної виконавчої служби, у складі якого утворено відділ примусового виконання рішень, Закону України «Про виконавче провадження»

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 7 Закону №1403-VIII відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листі/в та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом №1403-VIII.

Судом встановлено, що виконавчий лист №759/16206/14-ц від 28.12.2017 виданий Святошинським районним судом міста Києва на виконання ухвали апеляційного суду міста Києва від 06.12.2017 у передбаченому законом випадку на підставі рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону №1404-VIII державний виконавець, приватний виконавець не може виконувати рішення, якщо:1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов'язані з ним особи.Пов'язаними особами у розумінні цього Закону є юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або результати їхньої діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв:виконавець безпосередньо та/або опосередковано (через пов'язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, чи спільно з юридичною та/або фізичною особою, яка є стороною виконавчого провадження, володіє корпоративними правами будь-якої юридичної особи;виконавець має право та/або повноваження призначати (обирати) одноособовий виконавчий орган або колегіальний склад виконавчого органу/склад наглядової ради зазначених юридичних осіб. Пряма або опосередкована участь держави в юридичних особах не є підставою для визнання таких юридичних осіб пов'язаними;2) боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем;3) виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів;4) сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.

А тому суд вважає, що, норми Закону №1404-VIII дозволяють державному виконавцю здійснювати примусове виконання Рішення на підставі Виконавчого документа.

Судом встанволено, що державним виконавцем правомірно, з дотриманням норм ст. ст. 5, 12, 16, 24, 25, 26, 27 Закону №1404-VIII 22.01.2018 винесеною постанову державного виконавця та відкрито виконавче провадження ВП №55583162 з примусового виконання Рішення на підставі Виконавчого документа, яка сторонами виконавчого провадження (стягувачем - Nibulon S.A. і боржником - ПрАТ «Компанія «Райз») не оскаржувалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону №1404-VIII державний виконавець є учасником виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. п. 6, 9, 11, 12 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (надалі - Інструкція), під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв'язку або вручається виконавцем особі, яка зобов'язана вчинити дії.

Запит виконавця є письмовим документом, який є обов'язковим для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень. Отримана інформація використовується органами державної виконавчої служби (приватним виконавцем) виключно із службовою метою.

У вимозі, дорученні, запиті виконавця обов'язково зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім'я та по батькові державного виконавця або прізвище, ім'я та по батькові приватного виконавця; дата відкриття та номер виконавчого провадження; реквізити виконавчого документа; строк виконання; наслідки невиконання.

Отже, вимога державного виконавця і запит державного виконавця є окремими формами вчинення державним виконавцем своїх процесуальних повноважень у виконавчому провадженні, вимоги до яких встановлені Законом №1404-VIII та Інструкцією.

Таким чином, при розгляді скарги боржника в порядку здійснення судового контролю за виконанням Рішення суд, насамперед, має перевірити, чи відповідають форма і зміст Вимог і Запиту вимогам Закону №1404-VIII та Інструкції.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, вимога державного виконавця і запит державного виконавця до боржника, складені державним виконавцем, які здійснює виконавче провадження, на підставах, передбачених ст. 18 Закону №1404-VIII і оформлені у відповідності до вимог п. п. 9, 11, 12 розділу І Інструкції, є правомірними (передбаченими законодавством про виконавче провадження) способами реалізації державним виконавцем права на отримання відомостей про майновий стан (доходи і майно) боржника, а також необхідних для проведення виконавчих дій пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі - конфіденційної.

Так, відповідно до ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Правам державного виконавця кореспондують обов'язки сторін виконавчого провадження, насамперед - боржника.

Так, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону №1404-VIII боржник зобов'язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Отже, наведені положення ст. ст. 13, 18, 19 Закону №1404-VIII наділяють державного виконавця правом шляхом надсилання боржнику обов'язкової до виконання вимоги державного виконавця витребовувати у боржника декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, а також з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі - конфіденційну.

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження №55583162 постановою державного виконавця від 22.01.2018 про відкриття виконавчого провадження (п. 2) як державний виконавець я зобов'язав боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Судом встанволоено, що після відкриття виконавчого провадження №55583162 державним виконавцем неодноразово вимогами державного виконавця витребовувалась у боржника інформація щодо його майнового стану та її документальне підтвердження, а також для надання пояснень до державного виконавця неодноразово викликався керівник боржника, а викликами державного виконавця керівник боржника викликався для надання пояснень, довідок та іншої інформації щодо майнового стану боржника, що підтверджується матеріалами вказаного виконавчого провадження (копії вимог і викликів державного виконавця, а також докази їх надсилання рекомендованими поштовими відправленнями додаються, оригінали зберігаються у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України).

Судом встанвлено, що такий обов"язок з подання державному виконавцеві декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, а також з подання державному виконавцеві необхідних для проведення виконавчих дій пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі конфіденційної, а також пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, передбачений п. 18 ч. 3, ч. 4 ст. 18 і п. п. 3, 5, 6 ч. 5 ст. 19 Закону №1404-VIII, боржник не виконав без поважних причин, докази суду про поважні причини не подав.

А тому суд дійшов висновку, що оскаржувані боржником процесуальні дії державного виконавця щодо надсилання боржнику Вимоги і Запиту відповідають вимогам законодавства про виконавче провадження, вчинені на підставах, в межах компетенції та у спосіб, передбачені законами України, і не порушують прав та/або свобод заявника як боржника у виконавчому провадженні ВП №55583162, а покладені в основу скарги доводи заявника не спростовують доводів і аргументів уб"єкта оскарження, що є підставою для відмови в задоволенні скарги в повному обсязі з огляду на таке.

Суд погоджується із твердженням державного виконавця, що Вимога дійсно є розгорнутою і складається загалом з 40 пунктів, зумовлена тим, що впродовж 2018 року боржник не виконав жодну вимогу державного виконавця і не надав державному виконавцеві жодного витребуваного документа як щодо майнового стану (доходів і майна) боржника, так і інших відомостей, довідок і пояснень, необхідних для здійснення виконавчих дій, які витребовувались у нього державним виконавцем.

Суд вважає, що державним виконавцем направлено вимогу боржнику з метою необхідності для проведення виконавчих дій, оскільки державний виконавець звертався до боржника вже не вперше, для виконання Вимоги державним виконавцем боржникові був встановлений строк для виконання Вимоги в межах 5-ти робочих днів з дня її отримання.

Судом встанволенло, що боржник з моменту отримання Вимоги боржник жодного разу не звертався до державного виконавця з клопотаннями та/або заявами щодо недостатності встановленого державним виконавцем строку виконання Вимоги і не клопотав перед державним виконавцем про продовження строку на виконання Вимоги, тобто не вважав встановлений державним строк виконання Вимоги недостатнім (занадто коротким).

Судом встановлено, що боржник жодного разу не повідомив державного виконавця про неможливість виконання ним Вимоги у певній частині або в повному обсязі з поважних причин і не звертався до державного виконавця з відповідними заявами/клопотаннями.

Норми Закону №1404-VIII (зокрема, ст. ст. 11-13) не забороняють державному виконавцеві встановлювати боржникові строк для виконання його законних вимог тривалістю 5 робочих днів. Так норми п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону №1404-VIII встановлюють боржнику саме 5-денний строк для подання державному виконавцеві декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, а тому суд дійшов висновку, що боржник свідомо не вживає заходів щодо виконання рішення суду, не виконав свій обов"язок щодо подання деклараціїпро доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України,а тому строк встанволений державним виконавцем щодо виконання боржником Вимоги є достатнім для виконання Вимоги в повному обсязі, а посилання заявника на встановлення державним виконавцем неспівмірно короткого (недостатнього) строку для виконання Вимоги - безпідставними і недоведеними.

Відповідно до Закону №1404-VIII та Інструкції штатна чисельність працівників боржника не має жодного правового чи іншого значення для визначення державним виконавцем строків виконання боржником рішень і законних вимог державного виконавця.

Судом встановлено, що Боржник не надавав державному виконавцеві жодних документальних підтверджень ані фактичної загальної штатної чисельності працівників боржника, ані зміни (в тому числі - скорочення) штатної чисельності працівників боржника.Жодних обставин, які свідчили б про те, що державний виконавець усвідомлював неможливість виконання Вимоги боржником у повному обсязі, заявником у скарзі не наведено.Жодних аргументованих (з посиланням на належні, допустимі і достовірні докази) доводів щодо недотримання державним виконавцем положень ст. ст. 2, 18 Закону №1404-VIII заявником у поданій скарзі не наведено. Отже, доводи заявника про зловживання державним виконавцем його процесуальними правами і упередженість стосовно боржника є недоведеними.

Доводи заявника про те, що державний виконавець нібито свідомо не вчиняє безпосередньо власний дій щодо отримання необхідної інформації у відповідних державних реєстрах, установах чи організаціях, не можуть братись судом до уваги з огляду на таке.

Відповідно до п. 21 ч. 3 ст. Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону №1404-VIII під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як диспозитивність.

Отже, з урахуванням наведених норм Закону №1404-VIII, повноваження державного виконавця щодо вжиття ним заходів щодо примусового виконання рішень і вчинення виконавчих дій, передбачені Законом №1404-VIII, мають реалізовуватись ним неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.

Вказані правові норми, з одного боку, покладаються на державного виконавця обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а з іншого боку - наділяють державного виконавця певними дискреційними повноваженнями щодо самостійного визначення видів і обсягу виконавчих та інших процесуальних дій, а також строків їх вчинення.

Суд при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень, виконуючи завдання цивільного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим законом, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, тобто, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завдання цивільного судочинства при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням цивільного судочинства при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень є контроль легальності.

Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». Проте, на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб'єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Отже, повноваження державного виконавця щодо витребовування у боржника пояснень, довідок, документів, інформації про доходи і майно боржника, в тому числі - конфіденційної, які передбачені ч. ч. 3, 5 ст. 18, п. 3 ч. 5 ст. 19, ст. 53 Закону №1404-VIII, носять дискреційний характер.

За змістом п. 21 ч. 3 і ч. 5 ст. 18 Закону №1404-VIII отримання державним виконавцем від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком, а також здійснення державним виконавцем безпосереднього доступу до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних, є правом, а не обов'язком державного виконавця.

При цьому державний виконавець на власний розсуд визначає джерела отримання інформації про майно та доходи боржника, а також черговість і порядок здійснення в межах виконавчого провадження процесуальних дій щодо безоплатного одержання від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідних для проведення виконавчих дій пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі конфіденційної, з метою захисту інтересів стягувача, а також здійснення доступу до інформації про боржника, його майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Положення п. 21 ч. 3 і ч. 5 ст. 18 Закону №1404-VIII жодним чином не обмежують державного виконавця у реалізації ним процесуальних прав, передбачених п. 3 ч. 3 і ч. 4 ст. 18 та ст. 53 Закону №1404-VIII.

Судом встанволено, що перш ніж надіслати боржнику оскаржувані Вимогу і Запит суб"єктом оскарження з метою отримання відомостей про дебіторську заборгованість боржника ще у 2018 році на підставі ст. 54 Закону №1404-VIII було здійснено запити до органів доходів і зборів, однак запитувана інформація у вказаних органів влади відсутня, що підтверджується листом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 07.03.2018 №2584/9/28-10-41-08-06, Листом Державної фіскальної служби України від 17.07.2018 №12601/5/99-99-12-03-06-16, було отримано лише інформацію про існування у боржника дебіторської заборгованості як такої в загальному розмірі понад 17 млрд грн, а листом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 20.07.2018 №8680/9/28-10-41-08-06 - інформацію про видані та отримані боржником в окремих звітних періодах 2018 року податкові накладні. Отже, перш ніж надіслати боржнику оскаржувані Вимогу і Запит державний виконавець вичерпав усі передбачені ст. ст. 18, 54 Закону №1404-VIII можливості щодо отримання відомостей про доходи і майно боржника від органів доходів і зборів.

Судом встановлено, що отримані від органів доходів та зборів відомості містять відомості про ознаки того, що після відкриття виконавчого провадження ВП №55583162, тобто після 22.01.2018, боржник продовжував активно здійснювати економічну (господарську) діяльність і отримувати доходи.

При примусовому виконанні рішень майнового характеру з'ясування відомостей про доходи і майно боржника є першочерговим завданням державного виконавця. На виконання цих завдань і спрямовані оскаржувані Вимога і Запит.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону №1404-VIII боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Невиконання боржником рішень і законних вимог державного виконавця унеможливлює чи ускладнює виконання рішення.

Отже, в силу ч. 4 ст. 18 і п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону №1404-VIII боржник зобов'язаний виконувати рішення і законні вимоги державного виконавця та не ухилятись від їх виконання.

В силу диспозитивності положень п. п. 3, 21 і ч. 5 ст. 18 Закону №1404-VIII та імперативності положень абз. 1 ч. 4 ст. 18 Закону №1404-VIII всі адресовані боржнику законні вимоги державного виконавця щодо надання відомостей про доходи і майно боржника є обов'язковими для виконання боржником незалежно від здійснення державним виконавцем безпосереднього доступу до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних та/або отримання від банківських та інших фінансових установ інформації про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Судом встановлено, що Боржник не навів аргументів щодо відсутності у нього запитуваних державним виконавцем документів, про які йдеться у п. п. 1-15 Вимоги, або щодо причин неможливості їх надання на Вимогу. Доказів надання боржником запитуваних державним виконавцем документів, про які йдеться у п. п. 1-15 Вимоги та/або доказів наявності у матеріалах виконавчого провадження ВП №55583162 вказаних документів заявником не надано, у п. п. 16-18 Вимоги державним виконавцем вказані інформація та документи, які жодним чином не можуть бути використані у виконавчому провадженні для задоволення грошових вимог стягувача. Боржник не навів жодного аргументу щодо відсутності у нього запитуваних державним виконавцем документів, про які йдеться у п. п. 16-18 Вимоги, або щодо причин неможливості їх надання на Вимогу.

Судом встановлено, що боржник ухиляється від виконання законної вимоги державного виконавця виходячи із суто суб'єктивного сприйняття наявності або відсутності у запитуваних державним виконавцем документах інформації та відомостей, необхідних державному виконавцеві для проведення виконавчих дій. Доказів надання боржником запитуваних державним виконавцем документів, про які йдеться у п. п. 16-18 Вимоги та/або доказів наявності у матеріалах виконавчого провадження ВП №55583162 вказаних документів заявником не надано.

Суд не погоджується з запереченнями боржника, що п. 19 Вимоги зводяться винятково до того, що, на думку скаржника, державним виконавцем вже нібито отримано всю необхідну інформацію, однак з метою створення штучних умов для притягнення посадових осіб до відповідальності наявність такої інформації умисно приховується, вказані доводи є недоведеними і тому не можуть братись судом до уваги, оскільки заявником не надано ані доказів надання державному виконавцеві запитуваних документів, про які йдеться у п. 19 Вимоги, ані доказів фактичного отримання їх державним виконавцем з інших джерел.

Судом встановлено, що Лист ДФС України від 17.07.2018 №12601/5/99-99-12-03-06-16, на який посилається скаржник, не містить запитуваної державним виконавцем інформації, про яку йдеться у п. 19 Вимоги, тобто не містить фактичних даних щодо предмету доказування, а тому не може вважатись належним доказом у даному судовому провадженні.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 19 Закону №1404-VIII державний виконавець самостійно (на власний розсуд) визначає потребу в поясненнях, довідках та іншій інформації, в тому числі конфіденційну, необхідних для проведення виконавчих дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону №1403-VIII державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону. Забороняється втручання державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об'єднань, інших осіб у діяльність державного виконавця, приватного виконавця з примусового виконання рішень.

Отже, з огляду на наведені положення ст. 5 Закону №1403-VIII, лише державний виконавець вправі визначати потребу в поясненнях, довідках та іншій інформації, в тому числі конфіденційну, необхідних для проведення виконавчих дій.Положення ж ст. 19 Закону №1404-VIII жодним чином не обмежують державного виконавця ані в обсягах та/або видах запитуваних пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі конфіденційної, необхідних державному виконавцеві для проведення виконавчих дій, ані у формах та/або способах та джерелах їх отримання.

На момент виникнення спірних правовідносин законодавством України не встановлено жодних обмежень періодів, за які державним виконавцем у боржника може бути витребувана відповідна інформація.

У зв'язку з систематичним невиконанням боржником ані вимог п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону №1404-VIII щодо подання державному виконавцю декларації про доходи і майно боржника, ані численних законних вимог державного виконавця впродовж 12-ти місяців починаючи з моменту відкриття виконавчого провадження ВП №55583162, тобто з 22.01.2018, витребовування державним виконавцем у боржника документів та відомостей, зазначених у п. п. 20-35 Вимоги, є цілком обґрунтованим і не порушує прав боржника.

Заявник жодним чином не обґрунтував, яким чином виконання ним Вимоги призведе до незаконного втручання державного виконавця в господарські відносини боржника, і не обґрунтував, яке право боржника порушене оскаржуваними процесуальними діями державного виконавця.

Доводи скаржника про нібито з'явлення керівника боржника за викликами державного виконавця спростовуються ухвалами Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2018 та ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10.12.2018 , якими у зв'язку з систематичним нез'явленням керівника боржника за викликами державного виконавця оголошено примусовий привід керівника боржника до державного виконавця органами Національної поліції.

Окрім того, за невиконання законних вимог державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №55583162 керівник боржника неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 18813 КУпАП, що підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення від 24.09.2018 №№4, 5 та постановами про накладення адміністративного стягнення від 05.10.2018 (копії додаються, оригінали зберігаються у керівника боржника).

Витребовування державним виконавцем у боржника пояснень щодо за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, а саме: невиконання п. 2 постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2018 ВП №55583162, зокрема, неподання протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження ВП №55583162 державному виконавцеві декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким воно володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; невиконання постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 22.01.2018 ВП №55583162, постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 24.01.2018 ВП №55583162, постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 05.06.2018 ВП №55583162 та постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 25.06.2018 ВП №55583162; невиконання вимог державного виконавця від 06.06.2018 №55583162/20.1-4/23, від 26.03.2018 №55583162/20.1-4/23, від 27.06.2018 №55583162/20.1-4/23, від 27.06.2018 №55583162/20.1-4/23, від 03.07.2018 №55583162/20.1-4/23, від 03.07.2018 №55583162/20.1-4/23, від 23.07.2018 №55583162/20.1-4/23, від 30.08.2018 №55583162/20.1-4/23, від 31.10.2018 №55583162/20.1-4/23, від 20.11.2018 №55583162/20.1-4/23, від 22.11.2018 №55583162/20.1-4/23 від 12.12.2018 №55583162/20.1-4/23, від 03.12.2018 №55583162/20.1-4/23, від 03.12.2018 №55583162/20.1-4/23, від 08.01.2019 №55583162/20.1-4/23, від 08.01.2019 №55583162/20.1-4/23; ненадання державному виконавцеві інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, зазначених у запитах державного виконавця від 08.01.2019 №55583162/20.1-4/23, від 08.01.2019 №55583162/20.1-4/23, від 10.01.2019 №55583162/20.1-4/23; нез'явлення керівника боржника до державного виконавця на виклики державного виконавця від 23.01.2018 №55583162/20.1-4/23, від 26.01.2018 №55583162/20.1-4/23, від 15.02.2018 №55583162/20.1-4/23, від 06.06.2018 №55583162/20.1-4/23, від 03.07.2018 №55583162/20.1-4/23, від 24.07.2018 №55583162/20.1-4/23, від 30.08.2018 №55583162/20.1-4/23, від 30.08.2018 №55583162/20.1-4/23, від 30.10.2018 №55583162/20.1-4/23, від 31.10.2018 №55583162/20.1-4/23, від 20.11.2018 №55583162/20.1-4/23 від 20.11.2018 №55583162/20.1-4/23, від 27.11.2018 №55583162/20.1-4/23, від 27.11.2018 №55583162/20.1-4/23, від 04.12.2018 №55583162/20.1-4/23, від 04.12.2018 №55583162/20.1-4/23, від 04.12.2018 №55583162/20.1-4/23, від 04.12.2018 №55583162/20.1-4/23, від 04.12.2018 №55583162/20.1-4/23, від 08.01.2019 №55583162/20.1-4/23, від 08.01.2019 №55583162/20.1-4/23, від 08.01.2019 №55583162/20.1-4/23 і ненадання ним витребуваних державним виконавцем відомостей та документів, перелік яких вказаних у вищеперелічених викликах державного виконавця; нез'явлення голови наглядової ради боржника ОСОБА_9 до державного виконавця на виклики державного виконавця від 27.06.2018 №55583162/20.1-4/23, від 05.07.2018 №55583162/20.1-4/23; нез'явлення членів наглядової ради боржника ОСОБА_10 і ОСОБА_11 до державного виконавця на виклики державного виконавця від 27.06.2018 №55583162/20.1-4/23, від 05.07.2018 №55583162/20.1-4/23 повністю узгоджується з положеннями п. п. 3, 14, 18 ч. 3, ч. 4 ст. 18 і п. 6 ч. 5 ст. 19 Закону №1404-VIII.

З огляду на згадані норми ст. ст. 18, 19 Закону №1404-VIII витребовування державним виконавцем у заявника пояснень з вищеперелічених питань жодним чином не призвело до порушення прав та/чи інтересів скаржника як боржника у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що вимоги державного виконавця, виклики державного виконавця і запити державного виконавця з питань надання пояснень, довідок, копій документів та інформації, необхідних для здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №55583162, про які йдеться у оскаржуваній Вимозі, які надсилались боржнику рекомендованими поштовими повідомленнями впродовж 2018 року, боржник не виконав і не оскаржив. Оскаржуваний боржником Запит був надісланий боржнику за результатами розгляду письмового клопотання стягувача від 03.01.2019 , за змістом і формою Запит повною мірою відповідає вимогам ст. 18 Закону №1404-VIII та п. п. 11, 12 розділу І Інструкції, а тому підстави для визнання його протиправним відсутні.

Судом встановлено, що скарга не містить жодних заперечень боржника щодо фактів отримання ним після відкриття виконавчого провадження ВП №55583162 доходів від надання майна боржника в оренду іншим суб'єктам господарювання: ТОВ «Агро-НВ», ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» та ТОВ «Агротермінал Констракшин».Окрім того, ці обставини підтверджуються договорами оренди, укладеними між боржником і ТОВ «Агро-НВ», ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» та ТОВ «Агротермінал Констракшин», і актами приймання-передачі майна до них (копії додаються, оригінали зберігаються у боржника), а також податковими деклараціями з податку на додану вартість за січень-листопад 2018 року, поданими боржником до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (копія отримані членами виконавчої групи під час проведення опису і арешту майна боржника і додаються, оригінали зберігаються у Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та у боржника).

Суд дійшов висновку, що суб"єкт оскарження при вчиненні оскаржуваних процесуальних дій я діяв: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні скаргиу необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 78, 81, 12, 13, 43, ч. 3 ст. 451 ЦПК України, Закону України "Про виконавче провадження", суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз", стягувач: "NIBULON S.А.", на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренко Сергія Володимировича - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення через Святошинського районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення вищезазначених строків або якщо її не скасовано після розгляду справи в Апеляційному суді м. Києва.

Суддя: