Справа № 361/7540/17
Провадження № 2/361/145/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Бас Я.В.,

представника позивача Карпеєва М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна про стягнення грошових коштів, процентів, трьох відсотків річних та звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення з них солідарно на користь позивача суми заборгованості у розмірі 1029444 грн. 78 коп. за договором позики від 22 червня 2016 року, яка складається з 952536 грн.13 коп. - заборгованості за договором позики, що еквівалентно 35000 доларів США за курсом, встановленим Національним банком України на день складання позову 05 грудня 2017 року; 54842 грн. 40 коп. - відсотків за користування грошовими коштами за договором позики від 22 червня 2016 року починаючи з 22 червня 2017 року по 05 грудня 2017 року; 12996 грн. 25 коп. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з 22 червня 2017 року по 05 грудня 2017 року; 8320 грн. судових витрат позивача у вигляді судового збору, 750 грн. судових витрат позивача на експертну оцінку.

Також позивач просив суд, звернути стягнення по іпотечному договору від 22 червня 2016 року на предмет іпотеки: земельну ділянку площею 0,3435 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Великодимерська селищна рада , кадастровий номер НОМЕР_1 , з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на якій станом на момент укладення договору іпотеки були відсутні будь-які споруди, що належить на праві спільної приватної власності на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданого 28 серпня 2012 року Управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області, шляхом надання права ОСОБА_1 у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", укладати договори купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій іншій особі на підставі іпотечного договору від 22 червня 2016 року від свого імені як іпотекодержателя, з правом отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з правом здійснення ОСОБА_1 всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та без необхідності отримання для цього не менше мінімальної ринкової вартості предмета іпотеки у сумі 168860 грн., визначеною на підставі Звіту про експертну оцінку від 12 вересня 2017 року, та погашення за рахунок отриманих за наслідками такого продажу грошових коштів заборгованості в розмірі 1029444 грн. 78 коп. перед ОСОБА_1 солідарних боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Свій позов обґрунтовує тим, що 22 червня 2016 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого остання позичила у позивача грошові кошти у сумі 871500 грн. 00 коп., що за курсом, встановленим Національним банком України на день укладення договору, еквівалентно 35000 доларів США 00 центів, на строк до 21 червня 2017 року.

Цим договором позики від 22 червня 2016 року передбачено, що повернення грошових коштів здійснюється відповідачем у м.Києві готівкою у національній валюті України в сумі, яка еквівалентна 35000 доларів США за курсом, встановленим Національним банком України на день виконання зобов`язання за цим договором позики.

Позивач посилається на те, що п.3 договору від 22 червня 2016 року та підписами відповідача ОСОБА_3 , як позичальника та позивача, як позикодавця на договорі підтверджено, що сума позики, встановлена пунктом 1 даного договору отримана відповідачем як позичальником від позикодавця до моменту підписання цього договору.

Договір позики від 22 червня 2016 року, укладений одним із подружжя відповідачем ОСОБА_3 в присутності відповідача ОСОБА_2 та в інтересах сім`ї, що створює обов`язки для другого з подружжя.

Позивач зазначив, що позика отримана відповідачем ОСОБА_3 в присутності подружжя ОСОБА_2 , тобто на час підписання договору позики 22 червня 2016 року та договору іпотеки від 22 червня 2016 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Позивач вказує на те, що взяті на себе зобов`язання відповідачі не виконали, позика повернута не була. Позивач також вважає, що договір позики від 22 червня 2016 року укладався ОСОБА_3 , в присутності ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, та одержана сума використана на потреби сім`ї.

Оскільки зобов`язання не були вчасно виконані позивач просив, стягнути з відповідачів солідарно основний борг в сумі 952536 грн. 13 коп., що в еквіваленті складає станом на 05 грудня 2017 року 35000 доларів США, проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 54842 грн. 40 коп. при цьому враховуючи, що п. 2 договору позики від 22 червня 2016 року було встановлено, що сплата відсотків за цим договором не передбачається, але п. 1 договору від 22 червня 2016 року визначений строк позики та обов`язок відповідача щодо повернення позикодавцеві грошових коштів не пізніше 21 червня 2017 року включно, тому позивач посилаючись на вимоги ст. ст. 536, 1048 ЦК України вважає, що має право на стягнення з відповідачів на свою користь процентів розмір яких визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Крім того, позивач посилаючись на вимоги ч.1 ст.1050, ч. 1 ст. 612, ст. 625 ЦК України просив стягнути 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 22 червня 2017 року по 05 грудня 2017 року, що складає 12996 грн. 25 коп., а також судовий збір в розмірі 8320 грн. та 750 грн. на експертну оцінку предмету іпотеки.

Позивач зазначив, що в забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 22 червня 2016 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки від 22 червня 2016 року, за яким предметом іпотеки є належна відповідачу ОСОБА_3 на праві власності земельна ділянка площею 0,3435 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Великодимерська селищна рада , кадастровий номер НОМЕР_1 , з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на якій станом на момент укладення договору іпотеки були відсутні будь-які споруди, що належить на праві приватної власності на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданого 28 серпня 2012 року Управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області.

Відповідно до пункту 2.1.3. договору іпотеки від 22 червня 2016 року передбачено право позивача як іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством.

У п.5.1. договору іпотеки від 22 червня 2016 року у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинним законодавством.

Договір іпотеки від 22 червня 2016 року укладений за згодою чоловіка відповідача ОСОБА_2 , про що зазначено у тексті договору.

На виконання вимог ст. 35 ЗУ "Про іпотеку" позивач направив на адресу за місцем проживання відповідача ОСОБА_3 , як іпотекодавця, письмову вимогу про повернення позики та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22 червня 2016 року у разі невиконання цієї вимоги та неповернення боргу, однак останній не вжив жодних заходів, спрямованих на її виконання. Як вбачається із відміток на рекомендаційному повідомленні про вручення поштового відправлення, органом поштового зв`язку 27 червня 2017 року відповідачу ОСОБА_3 вручена письмова вимога позивача.

Позивач вважає, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинні бути солідарними боржниками, посилаючись на вимоги ст. 60, ч.3 ст.61, ст. 65, ч. 2 ст. 73 СК України та ст. 541, 543 ЦК України, при цьому при солідарному обов`язку кредиторові надається право на власний розсуд вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив вимогу, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника. В даному випадку позивач посилається на те, що: письмова згода отримана ОСОБА_2 на отримання позики та іпотеку відповідачем ОСОБА_3 , письмова згода відповідача ОСОБА_2 на отримання позики та іпотеку відповідачем ОСОБА_3 засвідчена нотаріусом, договір позики від 22 червня 2016 року, укладений одним із подружжя відповідачем ОСОБА_3 в присутності подружжя відповідача ОСОБА_2 та в інтересах сім`ї, що створює обов`язки для другого з подружжя, позика отримана відповідачем ОСОБА_3 в присутності подружжя ОСОБА_2 Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_2 , який є чоловіком ОСОБА_3 , є солідарним боржником за договором позики від 22 червня 2016 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

06 квітня 2018 року позивачем була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, уточнивши суму стягнення, в якій позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості в розмірі 1043363 грн. 42 коп. із яких: 912328 грн. 80 коп. - сума заборгованості за договором позики, що еквівалентно 35000 доларів США за курсом, встановленим Національним банком України на день подання заяви про збільшення позовних вимог від 06 квітня 2018 року; 1003368 грн. 67 коп. - відсотків за користування чужими грошовими коштами за договором позики від 22 червня 2016 року починаючи із 22 червня 2016 року по 06 квітня 2018 року; 21595 грн. 95 коп. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з 22 червня 2017 року по 06 квітня 2018 року, 8320 грн. судових витрат у вигляді судового збору; 750 грн. судових витрат позивача на експертну оцінку.

05 травня 2018 року представником ОСОБА_3 .- ОСОБА_4 до суду поданий відзив на позовну заяву в якому представник позивача посилаючись та застосовуючи норми статей 1046 - 1047 ЦК України, зазначає, що розписка є підтвердженням укладення договору, а останній є укладений з моменту фактичного передання грошей, який може не співпадати з часом складання розписки. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Представник відповідача надалі по тексту відзиву зазначає, що будь-яка обіцянка позикодавця надати розписку в майбутньому немає юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (ч. 2 ст. 1047 ЦК України)

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Представник відповідача ОСОБА_4 зазначає у відзиві, що оскільки відсутній документальним чином зафіксований факт передачі коштів, вважає, що позовні вимоги є недоведеними.

Також представник відповідача посилається на п. 42 Постанови Пленуму Спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних правовідносин" передбачено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути заборгованість за кредитним договором. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень ст. 11 Закону України "Про іпотеку", в інших випадках звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за договором кредиту з однієї особи є подвійним стягнення заборгованості на користь кредитора.

Крім іншого, послання позивача на вартість предмета іпотеки згідно експертної грошової оцінки є безпідставними, оскільки позивачем, в односторонньому порядку змінюється одна з основних умов договору, а п.2 ст. 632 ЦК України передбачає, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах встановлених договором або законом.

Представник відповідача заперечувала проти стягнення процентів від суми позики за договором позики, а не процентів за користування чужими коштами, що суттєво відрізняється. Оскільки договором позики від 22 червня 2016 року укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 передбачено, що сплата відсотків не передбачається, тому вважає,такі вимоги позивача безпідставними.

Отже, зазначає, що вимоги позивача щодо об`єднання позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу, 3 % річних, процентів від суми позики за договором позики та позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є незаконними, такими що не відповідають загальним засадам цивільного законодавства, висунуті з порушенням норм законодавства, не ґрунтуються на засадах добросовісності, розумності і справедливості.

26 грудня 2017 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області в задоволенні заяви про забезпечення позову, відмовлено.

13 березня 2018 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

13 червня 2018 року постановою Апеляційного суду Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пояснення щодо обставин укладення договорів позики та договору іпотеки від 22 червня 2016 року надали аналогічні змісту викладеному у позовній заяві, уточнивши їх просили стягнути станом на 14 травня 2019 року загальну суму заборгованості в розмірі 1242582 грн. 25 коп.

Представник відповідача ОСОБА_4 . в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, пояснення і заперечення надала аналогічні змісту відзиву, просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заперечували проти задоволення позову в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду подала заяву в якій просила справу розглядати у її відсутності,та винести рішення згідно вимог чинного законодавства.(а.с.116)

Суд вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , відповідачів, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , з`ясувавши обставини справи, дослідивши та перевіривши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися засобами доказування.

Cудом встановлено, що 22 грудня 2016 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) був укладений договір позики у простій письмовій формі.

Згідно п.1 даного договору позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 871500 грн., що за курсом, встановленим національним банком України на день укладення цього договору, еквівалентно 35000 доларів США, та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів не пізніше 21 червня 2017 року включно.

У разі, якщо на момент виконання зобов`язання за даним цивільно-правовим договором, Національним банком України буде змінено курс долара США до гривні, сторони домовились про те, що ціна даного договору в гривнях буде еквівалентною 35000 доларів США, на день виконання зобов`язання за цим договором.

Згідно п. 2 договору позики від 22 червня 2016 року сплата відсотків не передбачається.

В п. 3, 7 договору вказано, що сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору у повному обсязі. Позика вважається повернутою в момент повернення всієї суми позики.

В п. 5 договору позики зазначено, що позичальник довів до відома позикодавця, що її чоловік ОСОБА_2 згоден на укладення цього договору та на подальше передання нерухомого майна як забезпечення виконання зобов`язань за цим договором в іпотеку.

В п. 9 визначається, що з метою виконання зобов`язань за цим договором після укладення цього договору буде укладено договір іпотеки, відповідно до якого позичальник - ОСОБА_3 передає в іпотеку позикодавцю нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,3435 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Великодимерська селищна рада , кадастровий номер НОМЕР_1 , з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на якій станом на момент укладення договору іпотеки були відсутні будь-які споруди, що належить на праві спільної приватної власності на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданого 28 серпня 2012 року Управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області.

В п. 10 договору позики від 22 червня 2016 року зазначається, що у випадку повернення суми позики, визначеної в п. 1 даного договору, позичальником готівкою. Позикодавець зобов`язаний видати позичальнику заяву, справжність підпису на якій повинна бути засвідчена нотаріально, про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного вико конання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику примірник даного договору.

В п. 12 договору зазначається, що сторони погодили, та повідомили усім заціпленим у тому особам, що у момент укладення цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) ними керувати; однаково розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором, володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти та тлумачити цей договір; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними, договір укладається ними у відповідністю зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психологічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним).

Також, як вбачається із матеріалів справи, в той же день 22 червня 2016 року між сторонами ОСОБА_1 (іпотекодержателем) та ОСОБА_3 (іпотекодавцем) укладений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 685.

Предметом даного договору, з метою забезпечення належного виконання зобов`язань, що випливають з вищевказаного договору позики іпотекодавець передає іпотекодержателю, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку та на умовах визначених цим договором, нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,3435 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Великодимерська селищна рада, кадастровий номер НОМЕР_1 , з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на якій станом на момент укладення договору іпотеки були відсутні будь-які споруди, що належить на праві спільної приватної власності на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданого 28 серпня 2012 року Управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області. Укладення та нотаріальне посвідчення вказаного договору має бути здійснено сторонами не пізніше 22 год. 00 хв. 22 червня 2016 року.

Згідно розділу терміни та тлумачення договору іпотеки від 22 червня 2016 року, терміни і скорочення, що вживаються в цьому договорі використовуються у наступних значеннях: п.1, 2, 3: договір позики - договір позики, укладений 22 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в простій письмовій формі; зобов`язання позичальника, що випливають з договору позики, в тому числі6 повернути іпотекодержателю позику у розмірі 871500 грн. 00 коп., що за курсом, встановленим Національним банком України на день укладення цього договору, еквівалентно 35000 доларів США 00 центів, у строки та на умовах, зазначених у договорі позики, а саме до 21 червня 2017 року; відшкодувати іпотекодержателю в повному обсязі інші витрати, пов`язані з обслуговуванням та виконання цього договору та договору позики.

В п.1.2. договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем та складає 871500 гривень 00 коп.

Цей договір укладено за згодою чоловіка іпотекодержателя - ОСОБА_2 справжність підпису якого на відповідній заяві про згоду засвідчена 22 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю.

В п.3.1., 3.2. договору іпотеки від 22 червня 2016 року зазначається, що право іпотеки виникає у іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки відносно вимог інших осіб виникає з моменту державної реєстрації обтяження іпотекою в порядку, передбаченому чинним законодавством України . У випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов`язань в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, договором позики або чинним законодавством, іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством.

В п. 3.3, 7.1. зазначено, іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги, передбачені договором позики у повному обсязі. Цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов`язань сторін за цим договором.

Згідно ст. 73 ЗУ "Про нотаріат" та у зв`язку з посвідченням цього договору іпотеки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., накладена заборона відчуження зазначеного в договорі майна - земельну ділянку площею 0,3435 га, що розташована за адресою: Київська область , Броварський район, Великодимерська селищна рада , кадастровий номер НОМЕР_1 , з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на якій станом на момент укладення договору іпотеки були відсутні будь-які споруди, що належить на праві спільної приватної власності на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданого 28 серпня 2012 року Управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області.

Як вбачається із поданих документів, а саме копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданого 28 серпня 2012 року, земельна ділянка, яка зазначена у договорі іпотеки дійсно належить на праві власності ОСОБА_3 .

25 червня 2017 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_3 вимогу про усунення порушення зобов`язання за договором позики від 22 червня 2016 року, попередивши про наслідки невиконання зобов`язання. Вказану вимогу ОСОБА_3 отримала 27 червня 2017 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт прайм" від 12 вересня 2017 року, в особі директора Швирьова В.В., який діяв на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 855/17 від 28 серпня 2017 року, згідно договору від 12 вересня 2017 року про оцінку, була проведена незалежна оцінка земельної ділянки для індивідуального садівництва , що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Великодимерська селищна рада зробив висновок про те, що ринкова вартість об`єкта оцінки складає 168860 грн. 00 коп.

Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні.

Станом на 14 травня 2019 року курс гривні до долара США становить за 1 долар = 26,105713 грн., тому 35000 доларів США становить в еквіваленті до грошової одиниці України гривні - 913699 грн. 95 коп.

За змістом норм ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із ч.1 ст.651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч.3 ст.653 ЦК, у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Як видно із матеріалів справи , строк дії договору закінчився 21 червня 2017 року , Будь-яких змін сторони до кредитного договору не вносили .

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору , після спливу такого строку нарахування відсотків за користування є безпідставним . Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц , провадження № 61-12848св-18 , від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц провадження № 61 -3240св18 , від 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц провадження № 61-24172св 18 .

У разі невиконання позичальником свого обов`язку щодо повернення суми кредиту та процентів за його користування у строк кредитування, кредитодавець має право на нарахування неустойки (ст. 549 ЦК України та індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ст.625 ЦК України ) .

З огляду на вказане, а також враховуючи ту обставину, що сплата відсотків за договором не передбачена, строк дії договору закінчився, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За змістом ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у постановах від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 висловив правові позиції та вказав на те, що за змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, суд зважаючи на те, що розмір заборгованості повністю доведений під час розгляду справи, вважає обґрунтованим і стягнення з відповідача ОСОБА_3 3 % річних з 22 червня 2017 року по 14 травня 2019 року розмірі 51893 грн. 16 коп.

Суд не може погодитись із вимогами позивача про стягнення солідарно з відповідачів суми позики, процентів та 3 % річних за вказаний вище період, виходячи із наступного.

У ч. 1 ст. 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить про те, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Надання згоди чоловіком відповідача ОСОБА_2 на отримання коштів ОСОБА_3 у позику ще не свідчить про те, що договір було укладено в інтересах сім`ї, а кошти витрачені на потреби сім`ї.

Позивач не надав доказів того, що договір позики укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї і кошти, одержані за цим договором, використані в інтересах сім`ї. Цілі, на які було отримано вказані кошти, у договорі також не зазначено.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що чоловік відповідача ОСОБА_2 є солідарним боржником і повинен повертати вказані кошти.

Згідно правової позиції ВСУ у справі за № 6-224цс17, зазначається, що за частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Щодо визначеного способу звернення стягнення на предмет іпотеки та його початкової ціни з прилюдних торгів, суд дійшов наступного висновку.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті (правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 у справі №6-1829цс15).

Із матеріалів сапери вбачається, що під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги в частині способу звернення стягнення на майно згідно договору іпотеки від 22 червня 2016 року та обрав способом захисту своїх прав та інтересів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, з визначенням початкової ціни у розмірі, яка визначена у висновку про вартість об"єкта оцінки станом на 12 вересня 2017 року визначеного товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт прайм" в розмірі 168860 грн. (сто шістдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят гривень 00 коп.)

Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У даній справі суд вважає обґрунтованою вимогою про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу земельної ділянки на публічних торгах, за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 168860 грн. (сто шістдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят гривень 00 коп.)

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку"можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку"встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження"сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верхового Суду у справі 235/3619/15-ц від 21 березня 2018 року.

Отже, зазначення в рішенні суду початкової ціни, не перешкоджає боржнику у спосіб та порядку визначеному положеннями Закону України "Про виконавче провадження"та Закону України "Про іпотеку"вимагати переоцінки майна під час вчинення виконавчих дій.

Щодо одночасного стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на майно за договором іпотеки, то суд дійшов висновку про задоволення таких вимог, оскільки у правовому висновку ВСУ № 6-1080цс15 від 03.02.2016 року зазначається про наступне, відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Відповідно ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 поніс судові витрати в розмірі 3500 грн. 00 коп., що підтверджується поданими квитанціями, які містяться в матеріалах цивільної справи.

Також підлягає стягненню з відповідача і судовий збір сплачений та підтверджений квитанціями, якій містяться в матеріалах справи позивачем в розмірі 8320 грн. 00 коп. (квитанція від 07 листопада 2017 року - 8000 грн., квитанція від 20 листопада 2017 року - 320 грн.)

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263 - 265 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 965593 грн.11 коп. за договором позики укладеного 22 червня 2016 року, що складається з:

-основного боргу в розмірі 35 000 дол. США, що еквівалентно 913699 грн. 95 коп.;

-3 % річних в розмірі 51893 грн. 16 коп.;

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно: земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, складом угідь-рілля площею 0,3435 га, без будь-яких забудов, що розташована за адресою Київська область, Броварський район, Великодимерська селищна рада , кадастровий номер НОМЕР_1 у межах, які зазначені в плані меж земельної ділянки, та яка належить на праві власності ОСОБА_10 на підставі розпорядження Броварської районної державної адміністрації № 1036 від 16 липня 2012 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданого 28 серпня 2012 року Управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 22782 в рахунок погашення за договором позики укладеного 22 червня 2016 в сумі 965593 грн. 11 коп.(дев`ятсот шістдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто три гривні 11 коп.) шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що визначена згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, складом угідь-рілля площею 0,3435 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Великодимерська селищна рада складеного товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт прайм" від 12 вересня 2017 року в сумі 168860 грн. (сто шістдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят гривень 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8320 грн. 00 коп. та витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 3500 грн. 00 коп.

Сторони справи:

позивач ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

відповідач ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.