ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 637/229/18

провадження № 22ц/818/1474/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Бурлака І.В., Кругова С.С.,

Позивач - ПАТ КБ «Приватбанк»,

Відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2018 року, ухвалене суддею Штих Т.В.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 64842,77 грн. за кредитним договором №б/н від 29.04.2008 року, яка складається з наступного: 5889,49 грн. заборгованість за кредитом; 55627,43 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи: 250 грн. фіксована частина, 3075,85 грн. процентна частина. Судові витрати у розмірі 1762,00 грн. судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 29.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір. Відповідно до умов цього договору відповідачу наданий кредит у розмірі 500 грн. відповідач умови договору не виконує, тому станом на 14.01.2018 року утворилась заборгованість за кредитом, з метою стягнення якої позивач звернувся до суду.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилався на те, що суд не встановив обставини справи, в осонову рішення поклав лише заперечення відповідача та не дослідив наявні у матеріалах справи докази на підтвердження позовних вимоги банку, не дав їм оцінку, не спростував їх та дійшов передчасного висновку про відмову у позові. Вказує на те, що факт отримання ОСОБА_1 картки свідчить надана банком виписка по рахунку клієнта, з якої чітко вбачається, що відповідач користувалась вказаною карткою, знамала кошти з банкоматів, здійснювала оплату у магазинах та через термінали самообслуговування. Звертає увагу суду на те, що банк звернувся до суду у квітні 2018 року, тобто в межах строків позовної давності. Зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованість, та відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 29 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду що підтверджується його підписом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач ОСОБА_1 своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 14.01.2018 року утворилась заборгованість у сумі 64 842,77 грн., з яких 5889,49 грн. - заборгованість за кредитом; 55 627,43 грн. відсотки за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина), 3075,85 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст.530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено уст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу(ч. 2ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вказаний договір було укладено шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

За загальними правилами, що випливають з положень ст. ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, ЦК України, цивільні права та обов'язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов'язання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 634 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із розрахунків позивача (а.с. 5-8), крім іншого вбачається порядок нарахування заборгованості дати та суми погашення відсотків, тіла кредиту, комісії та пені, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.

Свого розрахунку заборгованості або клопотання про призначення економічної експертизи ОСОБА_1 не заявляла.

Наявність заборгованості підтверджується виписками по особовим рахункам, які згідно п.п. 57, 58 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75 є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Факт отримання кредитних коштів та розмір заборгованості за кредитним договором підтверджений виписками по особовим рахункам, в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.04.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України відсоткова ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно роз*ясень, що містяться у Постанові Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦКабо в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. До обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. У разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів Банку Клієнт зобов'язаний надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Власнику і його Довіреним особам.

Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу направлено 15.12.2012 року, 15.08.2014 року, 15.03.2015 року (а.с. 62-64).

Отже, кредитний договір від 29.04.2008 року містить умови, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору.

Так, у виписці по картрахунку, яка міститься у матеріалах справи, відображені відомості щодо підвищення розміру відсоткової ставки по кредитним операціям.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач подавав заяву про розірвання кредитного договору матеріали справи не містять, що свідчить про згоду останнього зі змінами Тарифів.

З огляду на викладене судова колегія вважає безпідставними заперечення відповідача щодо незаконності одностороннього збільшення банком відсотків за користування кредитом, адже Умовами та правилами передбачено зміну розміру відсоткової ставки за кредитом банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник. Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Матеріали справи містять дані про те, що в межах кредитного договору ОСОБА_1 отримала картки № НОМЕР_3, № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 02.2016 року (а.с.71). З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у лютому 2018 року, тобто у межах позовної давності.

Заборгованість за кредитним договором станом на 14.01.2018 року, яка підлягає стягненню за три роки з урахування строку дії картки (з 20.02.2015 о 29.02.2016). Відсотки, нараховані з 20.02.2015 року по 31.03.2015 року по відсотковій ставці 34,80% складають - 387, 04 грн. (із застосуванням коефіцієнту 2 у зв'язку із наявністю простроченої заборгованості). Відсотки, нараховані з 01.04.2015 року по 29.02.2016 року (відповідно до строку дії картки до 02/2016 року) по відсотковій ставці - 43,20%, складають 7363,64 грн. (із застосуванням коефіцієнту 2 у зв'язку із наявністю простроченої заборгованості). Штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 3075 грн. штраф (процентна складова).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» підлягає стягненню: 16 966, 02 грн., з яких 5889,49 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 7750, 68 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 3075 грн. штраф (процентна складова).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 26,1%. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн., 26,1% з яких складає 459,88 грн. при подачі апеляційної скарги - 689,82 грн. З урахуванням частково задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1149,70 грн., з яких 459,88 грн. за подачу позовної заяви (26,1% від 1762 грн.) та 689,82 грн. - за подачу апеляційної скарги (26,1% від 2643 грн.).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 16 966, 02 грн., з яких 5889,49 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 7750, 68 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 3075 грн. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1149,70 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - І.В. Бурлака

С.С. Кругова