КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 361/5883/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/5184/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.

при секретарі: Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2018 року, ухвалене під головування судді Василишина В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області про розірвання шлюбу та визначення порядку участі у вихованні малолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

у вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив розірвати шлюб та встановити графік зустрічей з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вихідні дні кожного тижня.

В обґрунтування позову зазначав, що з 13.03.2014 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказував, що з припиненням проживанням однією сім'єю син залишився проживати з матір'ю, на прохання побачитись з дитиною відповідач не реагує.

16.10.2018 судом до участі у справі залучено як третю особу орган опіки і піклування Броварської міської ради Київської області.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2018позов задоволено частково. Шлюб між сторонами розірвано. У задоволенні позовних вимог про визначення способу участі у вихованні дитини відмовлено.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується та в апеляційному порядку не перевіряється.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови у визначенні способу участі у вихованні дитини ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в цій частині. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що рішення суду ґрунтується на припущеннях. Суд мав з'ясувати у виконавчому комітеті Броварської міської ради причини та підстави не надання висновку про участь його у вихованні дитини. Крім того, суд не залучив до участі у справі орган опіки та піклування Броварської міської ради, який відповідно своїм рішенням мав затверджувати висновок. Також вказує, що є інвалідом першої групи та не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 13.03.2014 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З 2017 року подружжя проживає окремо, шлюбних відносин не підтримує. З часу припинення спільного проживання однією сім'єю син, дитина залишилась проживати із матір'ю.

Відповідно до акту обстеження від 06.11.2018, складеного депутатом Броварської міської ради Київської області ОСОБА_4, ОСОБА_2 спільно зі своїм малолітнім сином, ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звертався до виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області із заявою про визначення порядку участі у вихованні малолітнього сина та позов заявлено передчасно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 141, 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини та зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками, які згідно зі ст. 153 СК України мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері,батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях чи щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За матеріалами справи встановлено, що сторони проживають окремо та дитина проживає разом з матір`ю за спільною згодою сторін. Позивач не звертався до органу опіки і піклування із заявою про визначення способу його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею та не подавав будь - яких документів про умови свого проживання, стан психічного здоров`я тощо, та відповідно орган опіки і піклування не проводив співбесіду з батьком дитини та не приймав будь - яких рішень.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач до позовної заяви висновок органу опіки і піклування про порядок участі у спілкуванні та вихованні дитини не надав та не подавав клопотання про витребування такого висновку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав з власної ініціативи витребувати висновок органу опіки і піклування про порядок участі позивача у вихованні дитини не можна визнати обґрунтованим, оскільки для складання висновку позивач мав надати документи про умови свого проживання, стан психічного здоров`я тощо, проте таких документів позивач не надав ні до органу опіки і піклування, ні до суду. До того ж у позовній заяві не зазначено час зустрічей з дитиною, які бажає встановити позивач.

З відповідей Броварського ВП ГУНП в Київській області вбачається, що відповідач неодноразово зверталася до правоохоронних органів у зв`язку з неправомірною поведінкою позивача та з останнім була проведена бесіда профілактичного характеру, винесено офіційне застереження та роз`яснено, що в разі вчинення ним протиправних дій його буде притягнуто до відповідальності.

Відповідно до виписки з медичної картки ОСОБА_1 останній має синдром залежності від психоактивних речовин (амфетамін, канабіс, алкоголь).

У письмових пояснення відповідач зазначила, що змушена була разом з сином переїхати проживати окремо від позивача, оскільки останній систематично зловживає наркотичними засобами, навіть у присутності дитини, влаштовує сварки, погрожує підірвати гранатою оселю та вбити її та сина.

Відповідно до акта обстеження житлових умов від 06.11.2018 встановлено, що позивач через наркотичну залежність постійно влаштовував сварки, що змусило відповідачку переїхати проживати до своїх батьків.

Відповідач також вказала, що відносно позивача відкрито дві кримінальні справи: по факту викрадення транспортного засобу та по факту затримання його з бойовими гранатами. Відповідач будь - яких доказів на підтвердження таких пояснень не надала, проте і позивач такі пояснення не спростував.

Відтак для вирішення питання про способи участі позивача у спілкуванні з сином орган опіки і піклування та суд має перевірити умови проживання позивача, можливість відвідування дитиною місця його проживання, оскільки позивач є інвалідом першої групи, та як вказує у апеляційній скарзі, самостійно не може пересуватися, з`ясувати особисту прихильність дитини до кожного з батьків, врахувати медичні висновки щодо залежності позивача від психоактивних речовин, вирішити питання можливої присутності іншої особи на час побачень з дитиною, якщо це викликано інтересами дитини тощо.

Проте позивач, як вказувалося вище до органу опіки і піклування не звертався та до позовної заяви будь - яких доказів для вирішення спору щодо його участі у спілкування з дитиною не надав. Відповідно до заяви від 19.09.2018 позивач просив розглянути справу у його відсутності.

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно визнав позовні вимоги в цій частині недоведеними належними доказами. Збирання ж судом доказів самостійно, без клопотання позивача суперечить принципу змагальності сторін та диспозитивності судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд з власної ініціативи мав зібрати відповідні докази суперечать вимогам цивільного процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не отримував ухвалу про відкриття провадження спростовуються матеріалами справи. Так, копія ухвали суду про відкриття провадження та судові повістки направлені позивачу на адресу, вказану ним у позовній заяві. Згідно зворотного поштового повідомлення ці документи вручені (а.с. 27, 56).

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь - кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому разі особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що на зворотних поштових повідомленнях підпис не належить позивачу не є підставою для скасування рішення суду, оскільки за правилами ч. 3 ст. 130 ЦПК України позивач вважається таким, що повідомлений про день та час судового розгляду. До того ж позивач просив розглянути справу без його участі, про що подав письмову заяву.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відмова у позові не є перешкодою для звернення позивача до органу опіки та піклування із заявою про встановлення порядку участі у вихованні сина, а також із позовом до суду у разі зміни обставин, які стали підставою для подання даного позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 07.05.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. Ф. Мазурик

Л. Д. Поливач