Справа № 463/4504/13-ц
Провадження № 2/463/6/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судового засідання: Коник О.Б.,

позивача: ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6 як законного представника ОСОБА_8 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», ОСОБА_9, третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки і піклування про визнання дій протиправними, стягнення збитків, зобовязання до вчинення дій, та позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про визнання нечинними та скасування технічних умов, -

встановив:

28 серпня 2013 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання дій ЛМКП «Львівводоканал» як підприємства, що здійснює питне водопостачання, протиправними в частині невжиття заходів щодо забезпечення позивачів питною водою, незабезпечення позивачів централізованим питним водопостачанням; визнання протиправним діянням надання ЛМКП «Львівводоканал» неправдивої інформації; визнання протиправними дій ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та визнання їх вини у пошкодженні систем питного водопостачання, порушенні правил їх експлуатації та встановлених режимів роботи; зобовязання ЛМКП «Львівводоканал» відновити становище, яке існувало до порушення шляхом відновлення водопостачання у кв. №1 житлового будинку №25 на вул. Підлісній, 25 у м. Львові від вуличного водопроводу з вул. Потебної у м. Львові; солідарне стягнення матеріальних збитків, а саме на користь: ОСОБА_4 3786,97 грн., ОСОБА_1 1306,97 грн., ОСОБА_7 410,59 грн., ОСОБА_5 140 грн., ОСОБА_6 45 грн., які сумарно становлять 5689,53 грн.; стягнення судових витрат.

Автоматизованою системою документообігу суду 28 серпня 2013 року для розгляду такої визначено суддю Головатого Р.Я.

Ухвалою суду від 30 серпня 2013 року відкрито провадження у даній справі.

23 вересня 2013 року представником відповідача ОСОБА_9 ОСОБА_13 подано письмові пояснення на позов в яких проти позову заперечив за безпідставністю позовних вимог. Посилається на те, що в додатку №4 до позовної заяви позивач посилається на водопровідний ввід який зєднаний з вуличним водопроводом що прокладений по вулиці Потебній, але вищевказаний водопровідний ввід, згідно додатку №4 до позовної заяви, проходить перед будинком №25.

Враховуючи вищевказані обставини відповідач фактично не міг здійснити втручання в мережу водопостачання будинку №25, який знаходиться на вулиці Підлісній. Також посилаючись на те, що за заявою позивача ОСОБА_4 представниками ЛМКП «Львівводоканал» 31 липня 2013 року було проведено перевірку. За результатами якої встановлено, що при перевірці стану водопровідної та каналізаційної мережі по вулиці Підлісна, 23 виявлено, що відповідно до плану інженерних мереж погодженого 3 липня 2013 року ЛМКП «Львівводоканал» до вищевказаного будинку встановлено два вводи постачання, які розділені на двох власників будинку №23 і 23/2. Виявлено третій ввід, який заглушений та відноситься виключно до будинку №23 по вулиці Підлісна. Вищевказаний ввід до будинку №25 по вулиці Підлісній не підєднаний (том 1 а.с. 157, 158).

19 лютого 2014 року позивачами подано заяви про уточнення позовних вимог та зменшення суми позову, якими просить солідарно стягнути з відповідачів матеріальні збитки, а саме на користь: ОСОБА_4 3715,97 грн., ОСОБА_1 1231,97 грн., ОСОБА_7 336,56 грн., ОСОБА_5 140 грн., ОСОБА_6 45 грн., які сумарно становлять 5470,09 грн.; визнати дії ОСОБА_9 протиправними, а останнього винним у пошкодженні систем питного водопостачання водопровідного вводу, яким здійснювалася подача питної води споживачам у кв. №1 в буд. №25 та буд. №23 на вул. Підлісній у м. Львові.

Ухвалою суду від 18 листопада 2013 року, зобовязано позивача надати розрахунок позовних вимог та вирішено питання про скерування запиту суду до Львівського обласного державного комерційного бюро технічної інвентаризації про надання копії інвентарної справи по будинковолодінню №23 на вул. Підлісній у м.Львові. (том 1 а.с. 247)

Ухвалою суду від 28 січня 2014 року задоволено клопотання ЛМКП «Львівводоканал» від 27 січня 2014 року про направлення запиту до відокремленого підрозділу «Інформаційно-технічного центру» ДТГО «Львівська залізниця» у зв'язку із включенням в склад збитків залізничного квитка (том 2 а.с. 32. 34). Цією ж ухвалою задоволено клопотання ОСОБА_4 про виклик в якості свідка ОСОБА_9 та відмовлено у задоволенні клопотання про виклик у якості свідка представників ЛМКП «Львівводоканал» для обґрунтування технічної документації.

19 лютого 2014 року ОСОБА_1. подав суду клопотання про витребування у відповідача ЛМКП «Львівводоканал» доказів (том 2 а.с. 56) та заяву про призначення у справі будівельно-технічної експертизи (том 2 а.с. 120 257). Ухвалою суду від 25 лютого 2014 року задоволено клопотання про витребування доказів.

25 лютого 2014 року від представника ОСОБА_9 надійшла заява про виклик і допит в якості свідка ОСОБА_5Р (том 3 а.с. 4). 4 березня 2014 року від ОСОБА_1 надійшла заява про виклик і допит в якості свідка ОСОБА_9 (том 3 а.с. 9) та про застосування заходів процесуального приводу відповідача (том 3 а.с. 11).

Ухвалою суду від 5 березня 2014 року призначено у справі будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою від 5 жовтня 2015 року відновлено провадження у справі.

16 листопада 2015 року ОСОБА_14 звернувся з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про визнання нечинними та скасування технічних умов №1066 від 2 жовтня 1970 року виданих УВКГ у частині, що стосуються взяття на себе абонентом експлуатації усього водопроводу як таких, що не відповідають пункту 46 наказу Міністерства комунального господарства УРС №508 від 28 листопада 1968 року (том 3 а.с. 102).

Ухвалою суду від 14 грудня 2015 року суддею Лакомською Ж.І. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про визнання нечинними та скасування технічних умов №2/463/2441/15 обєднано в одне провадження з цивільною справою №2/463/41/15 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6 як законного представника ОСОБА_8 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, третя особа: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації у м. Львові як орган опіки і піклування про визнання дій протиправними, стягнення збитків, зобовязання до вчинення дій, обєднаній справі присвоєно №2/463/41/15.

Ухвалою суду від 22 грудня 2015 року задоволено клопотання представника ЛМКП «Львівводоканал» про виклик експерта, задоволено клопотання ЛМКП «Львівводоканал» про надання позивачем повного тексту «Правил користування комунальними водопроводами та каналізаціями у містах і селищах Української УРСР», які затверджені Наказом міністра комунального господарства Української РСР №508 від 28 листопада 1968 року,відмовлено у задоволенні клопотання про привід відповідача.

2 лютого 2016 року представником відповідача ЛМКП «Львівводоканал» подано заяву про застосування строків позовної давності.

1 березня 2016 року позивачами подано заяву про збільшення суми позову, якою просить визнати технічні умови №1066 від 2 жовтня 1970 року, що видані УВКГ недійсними в частині, що стосується взяття на себе абонентом експлуатації усього водопроводу; визнати протиправним діянням надання ЛМКП «Львіводоканал» неправдивої інформації, а саме: вказання на «Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України», які втратили чинність на підставі Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства №190 від 27 червня 2008 року; визнати дії ЛМКП «Львівводоканал» протиправними в частині невжиття заходів щодо забезпечення позивачів питною водою у випадку порушення функціонування централізованої системи водопостачання, незабезпечення центральним питним водопостачанням; визнати дії ОСОБА_9 протиправними, а його винним у пошкодженні систем питного водопостачання водопровідного вводу, яким здійснювалась подача питної води; стягнути солідарно з відповідачів завдані матеріальні збитки на суму 6706,74 грн., а саме на користь: ОСОБА_4 3715,97 грн., ОСОБА_1 2468,62 грн., ОСОБА_7 337,56 грн., ОСОБА_5 140, ОСОБА_6 45 грн., а також понесені позивачами судові витрати, що сумарно становлять 7454,28 грн. (том 4 а.с. 140).

7 липня 2016 року позивачами подано заяву про збільшення суми позову з урахуванням сум комісійного збору, відповідно до якої просять стягнути солідарно з ЛМКП «Львівводоканал» та ОСОБА_9 завдані матеріальні збитки на суму 6851,77 грн., а саме на користь: ОСОБА_4 3750,69 грн., ОСОБА_1 2531,41 грн., ОСОБА_7 352,99 грн., ОСОБА_5 1455,84, ОСОБА_6 60,84 грн., стягнути з ЛМКП «Львівводоканал» та ОСОБА_9 на користь позивачів понесені останніми судові витрати, що сумарно становлять 7454,60 грн. (том 4 а.с. 203).

Представниками відповідача ЛМКП «Львівводоканал» ОСОБА_2 і ОСОБА_15 23 листопада 2016 року подано заперечення від 19 жовтня 2016 року та 25 серпня 2018 року подано відзив в частині відсутності протиправних дій ЛМКП «Львівводоканал» щодо невжиття заходів забезпечення питною водою та щодо відповідей на заяви ОСОБА_4 (том 5 а.с. 144). Заперечуючи проти позову представники відповідача пояснили, що 14 червня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до ЛМКП «Львівводоканал» із заявою про те, що 12 червня 2012 року (а не 2013 року) працівники ЛМКП «Львівводоканал» проводили земляні роботи з використанням технічних засобів на вул. Підлісній і навпроти будинку №23 було здійснено відєднання сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_12, що мешкають за адресою м.Львів, вул. Підлісна, 23 від водопроводу прокладеного та введеного в експлуатацію в 1971 році і що такі дії працівників ЛМКП «Львівводоканал» призвели до відсутності водопостачання квартири №1 житлового будинку по вул. Підлісній, 25, оскільки споживачі цієї квартири отримують послуги ЛМКП «Львівводоканал» з вищевказаного водопроводу. У заяві також було зазначено, що 12 червня 2012 року та 13 червня 2012 року (а не 2013 року) мешканці будинку звертались в диспетчерську ЛМКП «Львівводоканал» про направлення техніки на місце аварії і відновлення водопостачання, але диспетчер на їх звернення не відреагував, техніки на місце події не направив та водопостачання не було відновлено. Звертає увагу на те, що у вказаній заяві не йшлося про вжиття заходів щодо забезпечення мешканців будинку №25 по вул. Підлісній водопостачанням.

3 липня 2013 року на дану заяву ЛМКП «Львівводоканал» було надано відповідь за №13-2875 про те, що працівниками ЛМКП «Львівводоканал» 12 червня 2013 року не проводились ремонтні роботи по вул. Підлісній 23 і будинок №25 по вказаній вулиці від водопостачання не відєднувався. Тому відповідач вважає, що диспетчер ЛМКП «Львівводоканал» 12 червня 2013 року правомірно не направив на вищевказану адресу техніку для відновлення водопостачання.

Щодо надання недостовірної інформації відповідач пояснив, що ЛМКП «Львівводоканал» надавало відповіді вчасно і відповідно до чинного законодавства, оскільки відповідно до п. 1.3. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, які затверджені Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27 червня 2008 року, які діяли в червні 2013 року і чинні до теперішнього часу, містять аналогічні положення, зокрема п. 1.12 Правил, на які ЛМКП «Львівводоканал» посилається у своїх відповідях. Тому позовні вимоги в частині визнання протиправним діяння щодо надання ЛМКП «Львівводоканал» у відповідях неправдивої інформації, вважає необґрунтованими та безпідставними (том 5 а.с. 4, том 5 а.с. 144). Також заперечили щодо розрахунку суми збитків, які позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

3 серпня 2017 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у звязку з закінченням терміну повноважень у судді Головатого Р.Я.

Ухвалою суду від 18 вересня 2017 року справу прийнято до провадження суддею Лакомською Ж.І.

1 червня 2018 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у звязку з неможливістю судді Лакомської Ж.І. брати участь у розгляді справи.

У відповідності до вимоги ч. 3 ст. 14 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Стрепка Н.Л. для розгляду вказаної справи. Ухвалою суду від 7 червня 2018 року справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження.

16 жовтня 2018 року позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подали заяву про розгляд справи у їх відсутності.

25 вересня 2018 року представником відповідача ЛМКП «Львівводоканал» ОСОБА_2 подано відзив на позов, відповідно до якого просить у задоволені такого відмовити у звязку з відсутністю протиправних дій підприємства в частині невжиття заходів щодо забезпечення питною водою та при наданні відповідей на заяви позивачки ОСОБА_4 Відсутня вина також у відєднанні квартири позивачів від водопостачання, так як ці дії працівниками відповідача не здійснювались. Крім того, вважає, що позивачі пропустили строк позовної давності щодо оскарження технічних умов.

12 вересня 2018 року ОСОБА_1 подав відповідь на відзив в якій вказує, що позивачі звертались до ЛМКП «Львівводоканал» щодо необхідності відновлення водопостачання, зокрема він неодноразово усно звертався з такою вимогою. Вважає, що інформація відображена у відповідях ЛМКП «Львівводоканал» є неправдивою та підприємство було зобовязане вжити заходів щодо забезпечення позивачів водопостачанням, а також просив стягнути всі понесені позивачами судові витрати.

16 листопада 2018 року позивачами подано заяву про зменшення (збільшення) позовних вимог, зміни предмету позову, якою просять визнати технічні умови №1066 від 2 жовтня 1970 року, що видані УВКГ недійсними в частині, що стосується взяття на себе абонентом експлуатації усього водопроводу; визнати протиправним діянням надання ЛМКП «Львіводоканал» у вихідних документах №13-2875 від 3 липня 2013 року, №13-2994 від 9 липня 2013 року, №20-3367 від 1 серпня 2013 року недостовірної інформації, а саме: вказання на «Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України», які втратили чинність на підставі Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства №190 від 27 червня 2008 року; визнати дії ЛМКП «Львівводоканал» як підприємства, яке здійснює питне водопостачання протиправними в частині невжиття заходів щодо забезпечення позивачів питною водою у випадку порушення функціонування централізованої системи водопостачання, незабезпечення центральним питним водопостачанням; визнати дії ОСОБА_9 протиправними, а його винним у пошкодженні систем питного водопостачання водопровідного вводу, яким здійснювалась подача питної води згідно ст. 46 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання»; стягнути з ОСОБА_9 завдані матеріальні збитки на суму 6927,59 грн., а саме на користь: ОСОБА_4 3708,69 грн., ОСОБА_1 2581,23 грн., ОСОБА_7 369,99 грн., ОСОБА_5 172,84 грн., ОСОБА_6 94,84 грн., а також понесені позивачами судові витрати (том 6 а.с. 4-19).

Цього ж числа позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подано заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Позови мотивують тим, що 12 червня 2013 року громадянами ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було здійснено самовільне втручання в мережі водопостачання на проїжджій частині навпроти свого будинку, на вулиці Підлісній №23, а саме відєднання квартири №1 житлового будинку на вулиці Підлісній, 25 від водопровідного вводу прокладеного з вулиці Потебної, шляхом встановлення на ньому заглушки. Звернення позивачів в аварійну службу відповідача ЛМКП «Львіводоканал» залишено без реагування, звернення до відповідних контролюючих та правоохоронних органів також виявилося безрезультатним. Мешканці квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та малолітня дитина ОСОБА_8 весь час перебували без централізованого водопостачання. Для відновлення водопостачання позивачі вимушені були звернулися із відповідною заявою від 20 червня 2013 року про складення кошторису та виконання робіт по врізці водопроводу та каналізації згідно технічних умов №15-3347 від 23 вересня 2010 року з гарантією оплати.

У зв'язку з відсутністю водопостачання позивачі зверталися із заявами до відповідача, ЛМКП «Львівводоканал». Стверджують, що відповідач ЛМКП «Львівводоканал», не усунув аварійної ситуації, а на запити надавав недостовірну інформацію про те, що відповідач обслуговує вуличні водопровідні мережі, а водопровідні вводи житлових будинків громадян, прилади і пристрої на них, в тому числі колодязі, запірна арматура, водолічильники належать абонентові та ним експлуатуються. Оскільки вказане правило було закріплено у п. 1.13 «Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України» затверджених наказом Державного Комітету України по житлово-комунальному господарству від 1 липня 1994 року №65, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 липня 1994 року за №165/374, а вони втратили чинність на підставі наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства №190 від 27 червня 2008 року, то вважають, що вказаний відповідач надавав недостовірну інформацію.

У зв'язку з відсутністю реагування позивачі також зверталися у відповідні контролюючі та правоохоронні органи. Їх звернення завжди перенаправлялись за належністю у ЛМКП «Львівводоканал», звідки позивачі отримували відповіді вих. №13-2875 від 3 липня 2013 року, №13-2994 від 9 липня 2013 року, №20-3367 від 1 серпня 2013 року, які ґрунтувалися на тих самих п. 1.3 вказаних Правил (том 1 а.с. 177-179, том 4 а.с. 196).

У зв'язку із вказаними діями позивачі понесли збитки, та просять стягнути їх солідарно з відповідача ОСОБА_9

Позивачі також не погоджуються з технічними умовами №1066 від 2 жовтня 1970 року в частині, що стосується взяття на себе абонентом експлуатації усього водопроводу оскільки такі суперечать пункту 46 «Правил користування комунальними водопроводами та каналізаціями у містах і селищах Української УРСР», затверджених Наказом міністра комунального господарства Української РСР №508 від 28 листопада 1968 року. Вказані правила були чинними на момент видачі технічних умов і передбачали, що водопровідні вводи до зовнішнього обрізу першого з боку вулиці будинку всіх без винятку абонентів і міські квартальні мережі знаходяться на балансі Управління водопроводу, становлять його власність і за його рахунок відносяться всі видатки по їх експлуатації. Іншими наказами вищих органів влади ці питання не регламентуються, тому накази УВКГ мали видаватися на підставі цього наказу, на його виконання і не повинні йому суперечити (том 4 а.с. 195).

Крім того, зазначають, що оскільки згаданим водопроводом здійснювалась подача води у два будинки, то він перебував у спільній сумісній власності і на проведення таких робіт згідно ч. 2 ст. 394 ЦК України щодо розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, а такої згоди щодо відєднання кв. 1 у будинку 25 на вулиці Підлісній у місті Львові від джерела централізованого водопостачання шляхом встановлення заглушки ніхто з осіб, які її встановлювали від ОСОБА_4 не отримували. Вважає, що такі дії не відповідають ч.2 ст. 396 ЦК України.

29 листопада 2018 року представником відповідача ЛМКП «Львівводоканал» ОСОБА_2 подано відзив на уточнені позовні вимоги від 16 листопада 2018 року, відповідно до якого просить у задоволені позову відмовити. Вказує на відсутність заяв позивачів до вказаного відповідача щодо забезпечення мешканців будинку № 25 на вул. Підлісній централізованим водопостачанням. Вважає, що в діях підприємства відсутня вина у відєднанні квартири позивачів від водопостачання, підприємство не вчиняло жодних дій спрямованих на припинення водопостачання. Вважає, що позивачами пропущено строк позовної давності.

4 грудня 2018 року представником відповідача ОСОБА_9 ОСОБА_3 подано відзив на уточнені позовні вимоги від 16 листопада 2018 року, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити. Оскаржувані технічні умови видавались на імя ОСОБА_16, позивачі не були замовниками таких, а тому їх права нічим не порушуються. Оскільки ЛМКП «Львівводоканал» не припиняла водопостачання позивачам, а тому вимоги до підприємства є безпідставними. Крім того, відповідач ОСОБА_9 12 червня 2013 року, для ліквідації аварійної ситуації, а саме затоплення підвалу та підмивання фундаменту житлового будинку № 23, який належить йому на праві власності, перед будинком №23 по вул. Підлісній у м. Львові здійснив обріз труби старого водопостачання до свого будинку (яким він не користується з 1995 року) від труби централізованої системи водопостачання та встановив заглушку. Такі дії відповідач вважає правомірними з підстав оперативного реагування на ліквідацію аварійної ситуації та вчинення дій щодо збереження належного йому на праві власності майна, зокрема будинку №23. Про те, що в наслідок таких дій припинилась подача води в будинок №25/1 ОСОБА_9 не знав і не міг знати, оскільки відповідно до «Проекту водоснабжения и канализаций жьільіх домов №25,23 по ул. Подлесной и установки водоразборного крана во дворе жилого дома №24» від 1971 року, на який посилається позивач, як на доказ, вбачається, що труби водопостачання проходять від централізованої системи водопостачання до житлового будинку позивачів № 25/1, а вже потім - від будинку №25 до житлового будинку №23 відповідача ОСОБА_9 Тому дії, щодо обрізання аварійної труби та її заглушки від централізованої системи водопостачання перед будинком № 23 по вул. Підлісній у м. Львові ніяким чином не могли призвести до припинення водопостачання житлового будинку позивачів, оскільки до вводу та труб водопостачання від централізованої системи водопостачання до житлового будинку позивачів № 25/1 відповідач ОСОБА_9 не втручався, такі докази в матеріалах відсутні, а також відсутні докази пошкодження ОСОБА_9 централізованої системи водопостачання. Позивачі до відповідача ОСОБА_9 з питанням про відсутність в них води взагалі не звертались, не ставили питання про відновлення водопостачання в будинок № 25/1 з червня 2013 року по теперішній час.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який одночасно є представником позивача ОСОБА_4 позови підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в них, проси такі задовольнити.

Представник відповідача ЛМКП «Львівводоканал» ОСОБА_2 проти задоволення позовів заперечила з мотивів викладених у запереченнях і відзивах, просила в задоволенні таких відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_9 ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечила з підстав вказаних у відзиві, просила в задоволенні таких відмовити.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в жодне з судових засідань не зявився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення справи не подав.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відносно чого інші учасники судового процесу не заперечили.

Заслухавши вступні слова учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

2 жовтня 1970 року на запит ОСОБА_16 видано технічні умови №1066, яким передбачено підключення будинку №25 до водопроводу з вулиці Потебної (том 1 а.с. 84 а.с. 219).

В висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 вересня 2015 року №1005 зазначено, що відповідно до «Проекту водоснабжения и канализации жил. домов №25, 23 по ул. Подлесной и установки водоразборного крана во дворе ж.д. №24» станом на 2 жовтня 1970 року (том 1 а.с.15, т.2 а.с. 28) даним водопроводом транспортування води здійснювалось з вулиці Потебної по ділянці будинковолодіння №25 з відгалуженням до будинку №23. Як вбачається з даного проекту вздовж вулиці Підлісної не проходять водопровідні мережі діаметром 50 мм, а лише транзитна ділянка водопроводу від вулиці Потебної.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_17 вказала, що вказаний висновок містить неточності , у звязку з чим 18 березня 2019 року подано розяснення висновку № 1005 від 24 вересня 2015 року (том 6 а.с. 164-169), відповідно до якого виконані будівельні роботи, з влаштування водопровідної мережі (водопровідного вводу) не відповідають «Проекту водоснабжения и канализации жил. домов № 25,23 по ул. Подлесной и установки водоразборного крана во дворе ж.д. №24», який прокладався (будувався) згідно з цим проектом та яким здійснювалась пізніше подача питної води споживачам до буд. 23 та у АДРЕСА_1.

На проїжджій частині вулиці Підлісна у м.Львові перед хвірткою на подвір'я присадибної земельної ділянки будинковолодіння №23 було здійснено обріз водопровідної труби, яким здійснювалась подача питної води споживачам у кв. 1 буд. 25 та у буд. 23 по вулиці Підлісній у м. Львові, що був прокладений у 1971 році.

Будь-яке втручання в мережу водопроводу являється причиною не виконання цим водопроводом покладеної на нього функції транспортування води споживачам у кв. 1 буд. 25 та буд. 23 по вул. Підлісній у м. Львові, як необхідної умови відповідності цього об'єкта його призначенню.

ДБНом 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» Додаток 8.1 (обов'язковий) Таблиця 1 передбачено, що відстані від найближчих підземних інженерних мереж водопроводу, напірна каналізації по горизонталі (у світлі) до фундаментів будинків і споруд - 5,0м.

Відстань від «старого» водопровідного вводу до фундаменту веранди частини будинку, де розташована квартира №1 будинку №25, становила біля 7,5м, що є допустимими відстанями за будівельними нормами (встановлено за масштабними показниками відстаней на;

відстань від «старого» водопровідного вводу до фундаменту основної частини будинку №23 становила біля 1,50м, що не відповідає вимогам будівельних норм.

На викопіюванні з плану м.Львова з нанесенням червоних ліній, прокладення водопровідної труби зображено від вул. Підлісної по території земельної ділянки №23 з заведенням під фундамент «нової» прибудованої частини до будинку №23. Отже, прибудова до будинку була побудована на «старій» водопровідній трубі, що не відповідає будівельним нормативним вимогам.

Втручання до водопровідного вводу було здійснене на проїжджій частині перед хвірткою на подвір'я присадибної земельної ділянки будинковолодіння №23 по вул. Підлісна у м. Львові.

Експерт в судовому засіданні вказала, що висновок слід досліджувати з врахуванням поданих розяснень.

14 січня 1971 року підписано прийомний акт №16 в якому вказується, що виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства прийняло від ОСОБА_16 один водомір «Космос» №39942, розташованого за адресою Підлісна 24 (том 1 а.с. 83).

Між сторонами виникли відповідні правовідносини, що також підтверджуються квитанціями за воду та каналізацію, які виписувались на абонента ОСОБА_16 Зокрема позивачем долучено деякі квитанції, які збереглися за цей період (№63/70 за період від 13 березня по 13 квітня 1975 на адресу Підлісна 24, №63/55 за період з 13 березня по 13 квітня 1981 року на адресу Підлісна 25, №63/49 за період з 13 вересня по 13 жовтня 1982 року на адресу Підлісна 25, №63-53 за період з 30 грудня 1994 року до 30 січня 1995 року на адресу Підлісна 25) (том 1 а.с. 81-82).

Згідно з викопіювання з плану м.Львова по вул. Підлісній, 25 (1:500) нанесено проект прокладання фекальної каналізації до будинку №25 по вулиці Підлісній в м.Львові, з якого вбачається наявність підведеного водопроводу (том 1 а.с. 91).

З довідки від 20 лютого 2003 року виданої МКП «Львівводоканал», довідки №23 від 20 лютого 2003 року, виданої дочірнім сервісним підприємством «Водомір», акту від 20 лютого 2003 року, складеного МКП «Львівводоканал», акту реєстрації лічильника №074600 від 27 березня 2003 року за договором №7202010 складеного МКП «Львівводоканал», акту на метрологічну повірку водолічильників №068398 від 14 серпня 2007 року складеного ЛМКП «Львівводоканал», акту реєстрації лічильників №260031 від 7 вересня 2007 року, складеного ЛМКП «Львівводоканал» вбачається, що між сторонами існували правовідносини з приводу засобів обліку на водопровідний ввід у квартиру АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 78 80, 86, 88).

Як слідує з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ЛМКП «Львівводоканал» надавало послуги з водопостачання та водовідведення, а позивачі оплачували їх, що підтверджується квитанцією про оплату від 2 серпня 2007 року на суму 34, 51 гривень та витягом за період часу з 1 січня 2001 року по 1 липня 2008 року по особовому рахунку 7202010 від 20 червня 2008 року, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с. 85, 89).

17 травня 1997 року укладено нотаріально посвідчений договір про поділ будинку №25 по вулиці Підлісній у м.Львові. Згідно вказаного договору в користування ОСОБА_4 перейшла частина будинку, що складається з однієї житлової кімнати (том 1 а.с. 107).

Суд оцінює вказані докази з урахуванням предмету спору, позовних вимог і заперечень сторін.

Предметом позову є, зокрема, визнання недійсними технічних умов (том 1 а.с. 84 а.с. 219) №1066 від 2 жовтня 1970 року, що видані УВКГ недійсними в частині, що стосується взяття на себе абонентом експлуатації усього водопроводу.

Правовою підставою позову позивач вважає пункт 46 Повний текст «Правил користування комунальними водопроводами та каналізація ми у містах і селищах Української РСР» затверджених Наказом міністра комунального господарства Української РСР №508 від 28 листопада 1968 року том (4 а.с. 102), згідно з яким водопровідні вводи до зовнішнього обрізу першого з боку вулиці будинку всіх без винятку абонентів і міські квартальні мережі знаходяться на балансі Управління водопроводу, становлять його власність і за його рахунок відносяться всі видатки по їх експлуатації.

Відповідач вважає безпідставним посилання позивача на п.46 «Правил користування комунальними водопроводами та каналізаціями у містах і селищах Української УРСР» від 28 листопада 1968 року, оскільки в пункті 26 передбачалося, що всі нові водопровідні мережі і домові водопровідні вводи, незалежно від їх приналежності (в тому числі і в приватних домоволодіннях) за рішенням виконкому Ради депутатів трудящих зараховується на баланс Управління водопроводу і переходять у його власність. Такого рішення позивач суду не надав, отже вищевказані водопровідні мережі по вул. Підлісній на баланс Управління водопроводу не приймались і не були передані на його баланс (том а.с. 6, том 5 а.с. 145).

У звязку з прийняттям субєктом технічних умов виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Про що свідчить наявність вказаних вище договірних правовідносин, згідно з якими позивачі, як власники будинку, мають особовий рахунок й належним чином сплачують послуги водопостачання і водовідведення. Тому, у сфері правовідносин щодо водопостачання відповідні технічні умови слугували підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб щодо водопостачання будинку №25 по вулиці Підлісній з вулиці Потебної.

Ураховуючи вище викладене, не може бути задоволено позов, предметом якого є визнання недійсним технічних умов №1066 від 2 жовтня 1970 року, яким вирішено питання про взяття абонентом на себе експлуатації усього водопроводу. Такі технічні умови вичерпали свою дію внаслідок виконання, а тому їх визнання недійсними повністю чи частково не породжує наслідків для позивача та відповідачів, оскільки у таких осіб виникли права і обовязки, які ґрунтуються на договірних правовідносинах.

Вказаний висновок підтверджується не лише наявністю договірних правовідносин, а й аналізом норм чинного законодавства. Зокрема Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 27 червня 2008р. №190, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за №936/15627 (надалі Правила від 27 червня №190), Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про питну воду та питне водопостачання».

Пунктом 4.1. Правил від 27 червня 2008 року №190 передбачено, що для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення, замовнику таких послуг необхідно отримати технічні умови.

Виробник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення видає замовнику технічні умови згідно з поданою заявою протягом десяти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви з урахуванням потужностей споруд та пропускної спроможності мереж систем централізованого водопостачання та водовідведення, із зазначенням умов для проектування вводу: місця приєднання, місця розташування водомірного вузла, умов для влаштування проміжного резервуара і насосів-підвищувачів тиску.

Згідно з пунктом 1.2 Правил від 27 червня №190 технічні умови комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам, зокрема щодо водопостачання, водовідведення. Згідно частини третьої статі 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» технічні умови повинні відповідати законодавству, містити достовірну інформацію та обґрунтовані вимоги до об'єктів будівництва, а також відповідати намірам замовника щодо забудови земельної ділянки.

Отже, видача технічних умов на приєднання до мереж централізованого водопостачання та водовідведення, є невідємною складовою процесу приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення.

Однак згідно з ч. 7 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» технічні умови є чинними до завершення будівництва обєкта незалежно від зміни замовника. Зміни до технічних умов можуть вноситися тільки за згодою замовника. Аналогічне правило закріплено в ч. 7 додатку № 1 до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27 червня 2008 року №190.

З доданої позивачем до матеріалів справи копії наказу Держжитлокомунгоспу від 2 грудня 1992 року № 67 «Про порядок видачі технічних умов на підключення споживачів до систем господарсько-питного водопостачання і каналізації», на яку посилається позивач, також вбачається, що технічні умови видаються на нормативний строк проектування і будівництва, який вказується в описовому листі і технічних умовах (том 4 а.с. 61). Хоча вказаний наказ не стосується предмета доказування, оскільки не існував на момент видачі технічних умов і втратив чинність згідно наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року №190.

Визнання недійсним технічних умов не породжує наслідків для учасників правовідносин, оскільки згідно з ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що видані УВКГ 2 жовтня 1970 року технічні умови №1066, було застосовано, після чого вони вичерпали свою дію фактом виконання внаслідок чого виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема відносини щодо водопостачання). Позов, предметом якого є визнання недійсними технічних умов (том 1 а.с. 84 а.с. 219) №1066 від 2 жовтня 1970 року в частині, що стосується взяття на себе абонентом експлуатації усього водопроводу, не підлягає до задоволення, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Крім того з підстав позову вбачається, що позивачі оспорюють технічні умови лише в частині, що стосується взяття на себе абонентом експлуатації усього водопроводу. Разом з цим, це не позбавляє позивача права укласти з відповідачем договір згідно п. 1.3. Правил від 27 червня №190, яким передбачено, що виробник обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання протиправним діянням надання ЛМКП «Львіводоканал» у вихідних документах №13-2875 від 3 липня 2013 року, №13-2994 від 9 липня 2013 року, №20-3367 від 1 серпня 2013 року недостовірної інформації, а саме: вказання на «Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України», які втратили чинність на підставі Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства №190 від 27 червня 2008 року, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

14 червня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до ЛМКП «Львівводоканал» із заявою про те, що 12 червня 2012 року працівники ЛМКП «Львівводоканал» проводились земляні роботи з використанням технічних засобів по вул. Підлісній і навпроти будинку №23 було здійснено відєднання сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_12, що мешкають за адресою м.Львів, вул. Підлісна, 23 від водопроводу прокладеного та введеного в експлуатацію в 1971 році і що такі дії працівників ЛМКП «Львівводоканал» призвели до відсутності водопостачання квартири №1 житлового будинку по вул. Підлісній, 25, оскільки споживачі цієї квартири отримують послуги ЛМКП «Львівводоканал» з вищевказаного водопроводу. У заяві також було зазначено, що 12 червня 2012 року та 13 червня 2012 року мешканці будинку звертались в диспетчерську ЛМКП «Львівводоканал» про направлення техніки на місце аварії і відновлення водопостачання (том 1 а.с. 16).

Відповідач листом від 3 липня 2013 року №13-2875 на звернення позивача повідомив, що ЛМКП «Львівводоканал» не проводив 12 червня 2013 року ніяких розкопок по вулиці Підлійсній 23 і не відєднував від водопостачання будинок №25 по вказаній вулиці.

Крім цього повідомив, що ЛМКП «Льввіводоканал» згідно п.1.12 «Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України» обслуговує вуличні водопровідні мережі, а «водопровідні вводи … житлових будинків громадян, прилади і пристрої на них, в т.ч. колодязі, запірна арматура водолічильники належать абонентові та ним експлуатуються. (п. 1.13 Правил)». Вказаним листом відповідач також повідомив, що для поновлення робіт по підключенню до водопостачання (згідно технічних умов) позивачу необхідно при наявності проектно-технічної документації звернутись з окремою заявою для оформлення угоди, розробки кошторису на виконання вказаних робіт. Після цього працівники ЛМКП «Львівводоканал» виконають необхідні роботи. (том 1 а.с. 19). Аналогічну відповідь №13-2994 від 9 липня 2013 року відповідач скерував прокурору Личаківського району міста Львова (том 1 а.с. 21). Аналогічну відповідь №20-3367 від 1 серпня 2013 року відповідач скерував Залізничній районній адміністрації і повідомив, що для проведення робіт по підключенню до водопостачання (згідно технічних умов) мешканка вул. Підлісної 25/1 заключила угоду з ЛМКП «Львівводоканал». Після цього працівники підприємства виконали необхідні роботи (том 1 а.с. 23).

Згідно з ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Пунктом 2.3 Порядоку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30 липня 2012 року № 390 (зареєстрованого в Мін'юсті України 16 серпня 2012 р. за № 1380/21692) визначено, що субєктами господарювання, які виробляють теплову енергію, надають комунальні послуги (послуги централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання, водовідведення) до відома споживачів доводиться така інформація: загальний розмір тарифу та його структура (плановані витрати за елементами, прибуток, податок на додану вартість); копія постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, про встановлення тарифів на теплову енергію чи послуги централізованого водопостачання, водовідведення (у разі, якщо субєкт господарювання є ліцензіатом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг); обґрунтування причин зміни тарифу (зазначення розміру діючого тарифу та відсотка відшкодування затвердженим тарифом собівартості, планового економічно обґрунтованого тарифу, дати, коли тариф востаннє переглядався, причин перегляду тарифу, зазначення відсотка зростання основних складових тарифу (заробітної плати, електроенергії, паливо-мастильних матеріалів), визначення відсотка підвищення тарифу тощо); інша додаткова інформація, визначена субєктом господарювання та/або органом місцевого самоврядування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказане звернення не є інформаційним запитом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відносини з розгляду звернень громадян є основним і єдиним предметом регулювання цього Закону. Тому він є спеціальним у цій сфері.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли на підставі Закону України «Про звернення громадян». Вказаним Законом визначено обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Зокрема згідно з ст. 19 вказаного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

За своєю суттю відповідач не порушив обовязків покладеного на нього статтею ст. 19 вказаного Закону.

Можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності за надання недостовірної або неповної інформації чи несвоєчасне надання інформації передбачена п.4 ч.2 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Згідно вказаного Закону запитувач має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Однак вказаний Закон не поширюється на спірні правовідносини, які виникли на основі Закону України «Про звернення громадян». Тому вказана вимога є безпідставною і не підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивачів про визнання дій ЛМКП «Львівводоканал» протиправними в частині невжиття заходів щодо забезпечення позивачів питною водою у випадку порушення функціонування централізованої системи водопостачання, незабезпечення центральним питним водопостачанням, суд звернув увагу на наступне.

Відповідно до вимог статей 18, 19 та 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення предявленої претензії. Як вбачається з матеріалів справи акт-претензія складалася про перерахунок платежів за водопостачання та водовідведення. Згідно вказаної претензії відкореговано нарахування послуг за водопостачання та водовідведення (том 1 а.с. 131). Як вбачається з матеріалів справи позивач не оспорює результати розгляду акта-претензії.

Надаючи оцінку правовій вимозі та аналізуючи у зв'язку з цим заяви по суті спору та пояснення позивача суд приходить до переконання, що позивач вважає свої права порушеними частково через те, що відповідач не надавав, а позивач не отримував послуг з водопостачання, а частково через те, що диспетчер аварійної служби ЛМКП «Львівводоканал» допустив бездіяльність, не вжив жодних заходів щодо виконання робіт з аварійно-відновлювального ремонту мереж, чим порушив покладені на нього обовязки передбачені п.3.1.8 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації. Вважаючи, що згідно з ст. 18 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» ремонтні роботи відносяться до господарської діяльності, яку має виконувати ліцензована організація, а не споживач послуг неодноразово звертався до аварійної служби відповідача (12, 13 червня 2013 року по телефону 15-51) з проханням направити аварійну бригаду для відновлення централізованого постачання питної води у квартиру позивачів. Також частково через те, що відповідач порушив правила здійснення ліцензованої діяльності у зв'язку з чим ОСОБА_4 було подано скарги в усю вертикаль прокуратур Львівської області.

Суд не може оцінювати чи порушив відповідач правила здійснення ліцензованої діяльності, чи діяв у відповідності до них, оскільки це є компетенцією відповідних органів влади, повноваження яких суд не може перебирати.

Порядок надання житлово-комунальних послуг станом на 12 червня 2013 року регулювався Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 18 листопада 2012 року, яким визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Частиною 3 ст. 16 цього Закону передбачено, що комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв на: проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем/виробником за графіком, погодженим з виконавчими органами місцевих рад або місцевими державними адміністраціями згідно з нормативними документами. Допустима тривалість перерв у наданні послуг, їх періодичність встановлюються Кабінетом Міністрів України на підставі стандартів, нормативів, норм, порядків та правил експлуатації, проведення випробувань теплових мереж, поточного і капітального ремонтів, реконструкції об'єктів житлового фонду. Ліквідацію наслідків аварій або дії обставин непереборної сили. Перерва у наданні комунальних послуг, яка виникла внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, має бути ліквідована у найкоротші терміни, що визначаються нормативними документами. Якщо ліквідація наслідків аварії або дії обставин непереборної сили потребує більше однієї доби, виконавець/виробник спільно з органами місцевого самоврядування здійснює заходи щодо зменшення її негативного впливу на споживачів.

Аварія, згідно ст. 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 18 листопада 2012 року, пошкодження інженерних мереж, обладнання або конструктивних елементів споруд, що виникло з техногенних або природних причин, які перешкоджають їх подальшій експлуатації відповідно до технічних умов.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» підприємства питного водопостачання зобов'язані вживати заходів щодо забезпечення населення питною водою у випадках порушень функціонування централізованих систем водопостачання (аварійні ситуації).

Згідно з п.1.5 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення затверджених Наказом №35/34 від 14 лютого 2001 року Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 березня 2001 року за №183/5374, система централізованого водопостачання - комплекс об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом забору, виробництва, транспортування та подачі питної води споживачам.

Згідно з п. 9.3.4 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 5 липня 1995 року №30 в редакції від 21 вересня 2008 року аваріями на водопровідній мережі вважаються пошкодження трубопроводів, споруд або обладнання на мережі чи порушення їх експлуатації, що спричинилося до повного або часткового припинення подачі води абонентам. До аварій на мережі належать: пошкодження стінок трубопроводів, порушення з'єднань труб, поломка запірної арматури, зворотних клапанів та іншої арматури і фасонних частин, ремонт яких потребує припинення подачі води абонентам на період ліквідації пошкоджень.

Позивач також посилається на вказані Правила в частині визначення завдань диспетчерської служби.

Пунктом 3.1.2 Правил від 5 липня 1995 року №30 в редакції від 21 вересня 2008 року до завдань диспетчерської служби віднесено: управління і керівництво експлуатацією систем водопостачання і каналізації в цілому та окремими підприємствами і спорудами; забезпечення нормальних режимів роботи систем водопостачання і каналізації; контроль за проведенням аварійних робіт на мережах та спорудах; приймання заявок на ліквідацію пошкоджень та аварій, розподіл аварійних бригад, автотранспорту і механізмів; здійснення заходів щодо забезпечення найбільшої водовіддачі системи водопостачання в районі великої пожежі.

Згідно з п.9.3.1. вказаних Правил виконання робіт з аварійно-відновлювального ремонту мережі входять до обов'язків ремонтних бригад або експлуатаційного персоналу (залежно від структури організації).

Пунктом 9.3.15 Правил визначено, що розслідування і облік аварій і браку в роботі проводять згідно з Інструкцією обліку та класифікації аварій на міських водопровідних та каналізаційних системах, затвердженою Держжитлокомунгоспом України Наказом від 16.12.92 № 71.

Інструкцією обліку та класифікації аварій на міських водопровідних та каналізаційних системах, затвердженою Держжитлокомунгоспом України Наказом від 16.12.92 № 71, дано визначення аварії, проведено класифікацію аварій за субєктом винним у її настанні.

Аварією на водопровідній мережі вважається пошкодження трубопроводу, споруди чи обладнання мережі, що викликає повне або часткове (більше 30 процентів розрахункового обсягу) припинення подачі води окремим абонентам або групі абонентів.

Разом з цим, суд бере до уваги Інструкцію обліку та класифікації аварій на міських водопровідних та каналізаційних системах, затвердженою Держжитлокомунгоспом України Наказом від 16.12.92 № 71, згідно якої аваріями з вини експлуатаційного персоналу не вважається припинення подачі води окремим споживачам: в результаті аварії, що сталася з їх вини; через порив мереж водопроводу будівельно-монтажними, ремонтними та іншими організаціями чи особами; при пошкодженнях на водопровідній мережі абонентів.

Крім цього згідно з п.1.3 Правил від 27 червня №190 виробник обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем.В матеріалах справи відсутні докази про те, що такий договір укладався.

У той же час п. 15.2 Правил від 27 червня №190 покладає відповідні обовязки як на виробників так і на споживачів щодо забезпечення охорони і цілісності систем централізованого питного водопостачання та водовідведення, які перебувають у них на балансі (трубопроводи, споруди, засоби обліку, люки, колодязі, гідранти тощо), щодо недопущення їх пошкодження, затоплення й розморожування, щодо очищення від льоду та снігу ляди колодязів, стежити за цілісністю встановлених пломб, забезпечувати відведення поверхневих вод від колодязів.

Суд не має правових підстав вважати, що спірний водопровід перебуває на балансі ЛМКП «Львівводоканал» і є його власністю. Вказана обставина була спірною, у зв'язку з чим позивач просив суд визнати недійсними технічні умови саме в частині, що стосується взяття на себе абонентом експлуатації усього водопроводу. Крім цього, звертаючи вимоги до відповідача ОСОБА_9 позивач також обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що спірний водопровід є їх спільною сумісною власністю. У той же час вказані обставини є взаємовиключними.

Крім того, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальніпослуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з п.3 ч.2 ст. 21 вказаного Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки законодавством покладено такий обовязок на споживача.

Якщо ж між сторонами договір не укладено, то послуги надаються відповідно до загальних вимог Закону та вищезазначених правил. До учасників правовідносин застосовуються умови встановлені типовим договором, оскільки в матеріалах справи відсутній договір.

На час виникнення спірних правовідносин типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 р. № 933).

Згідно з п. 4 частини 18 Типового договору виконавець має право вимагати від споживача своєчасного усунення виявлених несправностей, пов'язаних з отриманням послуг, що виникли з вини споживача, або відшкодування вартості відповідних робіт.

Згідно з п.17 частини 19 Типового договору виконавець зобов'язаний своєчасно проводити за власний рахунок роботи з усунення виявлених несправностей, пов'язаних з отриманням послуг, що виникли з його вини.

Судова практика розділяє позови про відшкодування збитків у випадку неналежного виконання зобов'язання (ст.623 Цивільного кодексу України) та позадоговірну (деліктну) відповідальність (ст. 1166 Цивільного кодексу України), оскільки від підстави виникнення збитків залежить об'єм обставин, які підлягають доказуванню.

Так, за загальним правилом при позадоговірній відповідальності підлягає доказуванню наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення: протиправність дій (за винятком визначених законом випадків відповідальності за шкоду, заподіяну правомірними діями), шкода, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою, вина. Склад цивільного правопорушення у позовах про відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням зобов'язань відповідачем дещо відрізняється від складу делікту. Так доказуванню підлягає: порушення відповідачем господарського зобов'язання, збитки, причинно-наслідковий зв'язок, вина.

Таким чином, на відміну від деліктних позовів, де доводиться неправомірність дій відповідача, при договірній відповідальності позивач в своїх позовних вимогах звертає увагу на порушення умов договору. Тобто, доводить, що дії відповідача не відповідають визначеному сторонами об'єму виконання зобов'язань. При цьому дії відповідача у абсолютному розумінні можуть бути правомірними, тобто не суперечити приписам нормативних актів. Втім, їх неправомірність є так би мовити «приватною», тобто не відповідає акту приватного права (договору).

Тому у випадку неналежного виконання зобовязання склад цивільного правопорушення є іншим та включає в себе: порушення зобовязання, вину, причинно-наслідковий зв'язок, збитки. Доведеність чи недоведеність неправомірності дій не має правового значення в даному випадку. Однак позовні вимоги ґрунтувались на визнанні дій ЛМКП «Львівводоканал» протиправними. Позовні вимоги не ґрунтувалися на порушенні відповідачем договірних зобов'язань.

Отже, враховуючи предмет позовних вимог та підстави позову, суд робить висновок про відмову у задоволення позову про визнання дій ЛМКП «Львівводоканал» протиправними в частині невжиття заходів щодо забезпечення позивачів питною водою у випадку порушення функціонування централізованої системи водопостачання, незабезпечення центральним питним водопостачанням.

Позивачі також просять суд визнати дії ОСОБА_9 протиправними, а його винним у пошкодженні систем питного водопостачання водопровідного вводу, яким здійснювалась подача питної води згідно з ст. 46 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання». Вирішуючи дану вимогу суд зазначає наступне.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За нормою ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Суд звертає увагу, що способом відновлення прав є вимога позивача про стягнення з ОСОБА_9 завданих матеріальних збитків на суму 6927,59 грн., а саме на користь: ОСОБА_4 3708,69 грн., ОСОБА_1 2581,23 грн., ОСОБА_7 369,99 грн., ОСОБА_5 172,84 грн., ОСОБА_6 94,84 грн., а також понесені позивачами судові витрати.

Для стягнення збитків визнання дій ОСОБА_9 протиправними, а його винним не є самостійними і достатніми підставами.

За загальним правилом при позадоговірній відповідальності підлягає доказуванню наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення: протиправність дій (за винятком визначених законом випадків відповідальності за шкоду, заподіяну правомірними діями), шкода, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою, вина.

Позивач вважає, що відповідач провів обрізку водопроводу у непошкодженому місці, яке потягло за собою його заглушення та стало причиною припинення подачі питної води споживачам у квартиру №1 у будинку №25 на вулиці Підлісній у м. Львові, чим порушив правила експлуатації та встановлених режимів роботи вказаного водопроводу (том 4 а.с. 199).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово зверталася із заявами про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності у звязку з відєднанням квартири №1 будинку №25 на вулиці Підлісній від діючого водопроводу. Зокрема 5 липня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до Залізничної районної адміністрації із скаргою на неправомірні дії осіб, що проводили відєднання квартири №1 будинку №25 на вулиці Підлісній від діючого водопроводу, в якій просили направити на розгляд адміністративної комісії для вирішення питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадян ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, за скоєння правопорушення передбаченого ст. 186 КУпАП (том 1 а.с. 134).

14 червня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до Залізничного РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області із заявою про встановлення осіб причетних до скоєння правопорушення передбаченого ст.ст. 186, 173 КУпАП та притягнення їх до відповідальності (том 2 а.с. 108).

5 липня 2013 року у звязку з незгодою з результатами перевірки ОСОБА_18 направила скаргу прокурору Залізничного району міста Львова на неправомірні дії працівників міліції у якій просила у разі виявлення в діянні громадян, які відрізали водопровід ознак адміністративного правопорушення винести мотивовану постанову про ініціювання притягнення цих осіб до адміністративної відповідальності (том 2 а.с. 111).

Листом від 5 серпня 2013 року №16/14-8156 Залізничний районний відділ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області повідомлено про те, що проведеною перевіркою встановлено, що 31 липня 2013 року представниками ЛМКП «Львівводоканал» ОСОБА_19, ОСОБА_20, складено акт № договору НОМЕР_1 про те, що при перевірці стану водопровідної та каналізаційної мережі по вулиці Підлісна 23 виявлено, що відповідно до плану інженерних мереж погодженого 3 липня 2013 року ЛМКП «Львівводоканал», до будинку №23 встановлено два вводи постачання, які розділені на двох власників будинку №23 і 23/2. Виявлено третій ввід, який заглушений та відноситься виключно до будинку №23 по вулиці Підлісна. Вищевказаний ввід до будинку №25 по вулиці Підлісній не під'єднаний (том 2 а.с. 114). Аналогічну інформацію про результати перевірки направлено ОСОБА_9 (том 1 а.с. 163).

12 серпня 2013 року ОСОБА_4 звернулася із аналогічною скаргою до прокурора Львівської області (том 2 а.с. 115). Інформація про результат розгляду в матеріалах справи відсутня.

Згідно із ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК покладено на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд при розгляді справи не може покладати обовязок доведення вини відповідача на позивача. Такий самий висновок зроблено Верховним Судом 23 січня 2018 року у справі №753/7281/15-ц, вказавши, що законодавець у деліктних зобовязаннях закріпив презумпцію вини заподіювача шкоди і поклав на нього (відповідача в справі) доведення відсутності вини у спричиненні шкоди.

Відповідач ОСОБА_9 пояснив, що відповідно до плану інженерних мереж погодженого 3 липня 2013 року ЛМКП «Львівводоканал» до вищевказаного будинку встановлено два вводи постачання, які розділені на двох власників будинку №23 і 23/2. Виявлено третій ввід, який заглушений та відноситься виключно до будинку №23 по вулиці Підлісна. Вищевказаний ввід до будинку №25 по вулиці Підлісній не під'єднаний (том 1 а.с. 158).

Згідно копії виданого 6 грудня 2012 року Львівським комунальним підприємством «Архітектурно-планувальне бюро» Департаменту містобудування управління архітектури «Топографічне знімання (М 1:500) з нанесеними червоними лініями за адресою м. Львів, вул. Підлісна 23», яке перевірене 10 грудня 2012 року головним спеціалістом відділу інженерних мереж управління архітектури, транспорту та геослужби, на якому містяться два погодження від 3 липня 2013 року (погодження заступника головного інженера з каналізаційного господарства Начальника служби каналізаційного господарства п. Васильченка В.Д., та погодження РЕД-З Залізничного району м. Львова п. Макогона О.П., в якому останнім погоджено заміну водопровідного вводу по вул. Підлісна, 23 (том 1 а.с. 165, 226).

З вказаного акту від 31 липня 2013 року № договору НОМЕР_1 також вбачається, що згідно плану інженерних мереж погоджено ЛМКП «Львівводоканал» від 3 липня 2013 року вище вказаний ввід підлягає заглушенню (том 1 а.с. 164).

Згідно пояснень позивача на топографічному зніманні від 10 грудня 2012 року, що міститься в томі 1 на а.с. 165 з погодженнями посадових осіб ЛМКП «Львівводоканал» самовільно графічно нанесено 2 водопроводи.

Актом ЛМКП від 18 вересня 2013 року при проведенні обстеження водопровідної мережі на вулиці Підлісній, яку обслуговує ЛМКП «Львівводоканал» та водопровідного вводу встановлено, що до будинку №23 на вулиці Підлісній існує ввід через який постачається вода до даного будинку. На подвірї будинку №23 існує врізка (з запірною арматурою) заповнена водою та направлена в сторону будинку №25. На час перевірки встановлено ще один ввід до будинку №25, який прокладено на подвірї даного будинку і заповнений водою. У висновку зазначено, що вода до будинку №23 та №25 подається по окремих водопровідних мережах, які підключені до вуличної водопровідної мережі. Водопровідні вводи належать абонентам та ними експлуатуються (том 1 а.с. 212).

14 червня 2013 року ОСОБА_4 звернулася із заявою до ЛКП «Левандівка» у якій просила провести обстеження місця проведення земляних робіт, встановити відсутність водопостачання квартири №1 житлового будинку по вулиці Підлісній 25 та відібрати пояснення (том 1 а.с. 132).

На звернення позивача від 14 червня 2013 року комісія ЛКП «Левандівка» в складі майстрів житлового фонду склала акт №241 від 19 червня 2013 року.

З даного акту вбачається, що житлові будинки Підлісна 23 та Підлісна 25/1 знаходяться у приватній власності. 12 червня 2013 року власники будинку Підлісна 23, а саме ОСОБА_9 перед хвірткою до свого будинковолодіння (зі сторони вулиці Підлісна) поставив заглушку на стару трубу холодного водопостачання від трубопроводу до житлового будинку Підлісна 23. Згідно пояснення ОСОБА_9 заглушка була встановлена на стару врізку в водопровід, якою вже багато років не користуються, оскільки в підвалі будинку Підлісна 23 був витік води. Вказана врізка в водопровід проходить через подвіря будинку Підлісна 23.

Комісія також обстежила приміщення ванни, кухні та туалету житлового будинку Підлісна 25/1 та встановила відсутність водопостачання у сказаних приміщеннях на час обстеження (том 1 а.с. 17).

19 червня 2013 року ОСОБА_9 надав письмові пояснення директору ЛКП «Левандівка» щодо заяви ОСОБА_4 від 14 червня 2013 року. З його пояснень вбачається, що в його підвалі стався прорив і він заглушив свою стару врізку води якою він вже багато років не користувався. Обріз води проводив на вулиці перед своєю хвірткою. Працівники водоканалу участі в роботі не проводили. На нову врізку є реєстрація лічильника і дозвіл на документи (том 1 а.с. 225).

У справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено питання у який спосіб було здійснено на проїжджій частині перед хвірткою на подвір'я присадибної земельної ділянки будинковолодіння №23 по вул. Підлісна у м. Львові зовнішнє втручання у роботу водопровідного вводу, яким здійснювалась подача питної води споживачам у кв. 1 буд. 25 та у буд 23 по вулиці Підлісній у м. Львові, що був прокладений у 1971 році по «Проекту водоснабжения и канализации жил. домов №25, 23 по ул. Подлесной и установки водоразборного крана во дворе ж.д. №24» та чи являється це втручання причиною не виконання цим водопроводом покладеної на нього потрібної функції, а саме подачі питної води споживачам у кв. 1 буд. 25 та буд. 23 по вулиці Підлісній у м. Львові, як необхідної умови відповідності цього об'єкта його призначенню?

Оскільки експерт ОСОБА_17 вказала в судовому засіданні, що висновок № 1005 від 24 вересня 2015 року містить неточності, у звязку з цим суд бере до уваги розяснення вказаного висновку від 18 березня 2019 року, відповідно до яких виконані будівельні роботи, з влаштування водопровідної мережі (водопровідного вводу) не відповідають «Проекту водоснабжения и канализации жил. домов № 25,23 по ул. Подлесной и установки водоразборного крана во дворе ж.д. №24», який прокладався (будувався) згідно з цим проектом та яким здійснювалась пізніше подача питної води споживачам до буд. 23 та у АДРЕСА_1.

З вказаних розяснень вбачається, що фактично труба водопостачання з вул. Потебної проходила по території будинковолодіння № 23 з відгалуженням до будинковолодіння №25, що не відповідає даним «Проекту водоснабжения и канализации жил. домов № 25,23 по ул. Подлесной и установки водоразборного крана во дворе ж.д. №24» станом на 2 жовтня 1970 року в якому зображено проходження труби водопостачання по ділянці №25 з відгалуженням на ділянку №23. Під час огляду з розкриттям двох ділянок ґрунту в місцях проходження труб водопостачання на вул. Підлісній та будинковолодінь №23 і №25 було встановлено, що фактично труба водопостачання з місця підключення з вул. Потебної була прокладена по території будинковолодіння № 13 по вул. Потебна, будинковолодіння №24 по вул. Підлісній, через вул. Підлісну, по території будинковолодіння № 23 з відгалуженням до будинковолодіння № 25, що не відповідає даним проекту «Проекту водоснабжения и канализации жил. домов № 25,23 по ул. Подлесной и установки водоразборного крана во дворе ж.д. №24».

20 червня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до відповідача ЛМКП «Львівводоканал» із заявою про складення кошторису та виконання робіт по врізці водопроводу та каналізації згідно технічних умов №15-3347 від 23 вересня 2010 року з гарантією оплати (том 1 а.с. 18).

25 червня 2013 року службовими особами ЛМКП «Львівводоканал» в присутності ОСОБА_4 складено ОСОБА_16 про те, що при перевірці стану водопровідної та каналізаційної мережі по вулиці Підлісна будинок 25/1 належного абоненту ОСОБА_4 виявлено, що було проведено обстеження на предмет проведення робіт по прокладанню водопостачання. В абонента є необхідна документація, проект водомірного вузла. Абонент подав заяву в ЛМКП «Львівводоканал» від 20 червня 2013 року на дозвіл врізатись у міську мережу водопостачання. Згідно поданої заяви представники ЛМКП «Львівводоканал» мають здійснити врізку в мережу водопроводу яка проходить по вулиці. В момент проведення обстеження водопостачання було відсутнє (том 1 а.с. 90, том 2 а.с. 147).

На влаштування вводу водопроводу АДРЕСА_3 між ОСОБА_1 та ЛМКП «Львівводоканал» укладено договір підряду №05-358 від 5 липня 2013 року. Пунктом 1.2 якого передбачено, що за виконані роботи замовник проводить підряднику оплату в сумі 775,20 грн. з ПДВ, згідно з Кошторисом, який є невідємною частиною даного Договору (том 2 а.с. 160). Вказану суму було оплачено згідно квитанції №13 від 5 липня 2013 року (том 1 а.с. 30).

Акт приймання-здачі виконаних робіт про прийом в експлуатацію побутових мереж водопроводу та каналізації житлового будинку по вул. Підлісна 25/1 складено без дати (том 1 а.с. 139). Акт про приймання закінченого будівництва обєкту, а саме водопровідної та каналізаційної мережі до житлового будинку складено за №120 від 23 серпня 2013 року.

Факт відсутності водопостачання в квартирі АДРЕСА_4 за період з 12 червня 2013 року по 8 липня 2013 року підтверджується також сукупністю інших доказів: актом-претензією абонента ОСОБА_4 (особовий рахунок НОМЕР_2) про перерахунок платежів за водопостачання та водовідведення від 6 серпня 2013 року за період з 12 червня 2013 року по 8 липня 2013 року у зв'язку з відсутністю водопостачання, та відкоригованого нарахування послуг з водопостачання та водовідведення (том 1 а.с. 130).

Частково відсутність водопостачання в цей період підтверджується актом перевірки стану водопровідної та каналізаційної мережі по вулиці Підлісна будинок 25/1 від 25 червня 2013 року, яким також зафіксовано показник лічильника 1377 м3 (том 1 а.с. 90, том 2 а.с. 147). Такий самий показник лічильника зафіксовано актом розпломбування лічильника №084126 від 5 липня 2013 року (том 2 а.с. 148).

Позивачі включили витрати на проведення нового трубопроводу до складу збитків і просили їх стягнути з ОСОБА_9 Всього позивачі просили стягнути: на користь ОСОБА_4 матеріальні збитки у сумі 3708,69 грн. У склад збитків включено витрати на купівлю товарів для проведення нового трубопроводу, вартість видачі дозволу на влаштування інженерних мереж, вартість промивки водопроводу, вартість прийомки в експлуатацію побутових обєктів водопостачання та водовідведення мереж, вартість проведеного фізико-хімічного та бактеріологічного аналізу води, вартість проведеного виконавчого знімання, комісійний збір банку, що стягується з платника при проведенні ним оплати, а також оплату послуг лазні). На користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у сумі 2581,23 грн. У склад збитків включено витрати на купівлю товарів для проведення нового трубопроводу, вартість виконання робіт за договором №05-358 від 5 липня 2013 року, вартість повірки лічильника, вартість залізничного квитка Львів-Одеса, вартість повторного отримання дозволу на проведення земляних робіт, вартість отримання копій у центральному державному архіві та у державному архіві Львівської області, вартість друку світлин для подачі їх як доказів, комісійний збір банку, що стягується з платника при проведенні ним оплати, а також вартість послуг лазні. На користь ОСОБА_7 матеріальні збитки у сумі 369,99 грн. У склад збитків включено напій Живчик 0,5 л. витрати на купівлю товарів для проведення нового трубопроводу, комісійний збір банку, що стягується з платника при проведенні ним оплати, а також вартість послуг лазні. На користь ОСОБА_5 матеріальні збитки у сумі 172,84 грн. У склад збитків включено комісійний збір банку, що стягується з платника при проведенні ним оплати, а також вартість послуг лазні та витрати на прання речей. На користь ОСОБА_6 матеріальні збитки всього у сумі 94,84 грн. У склад збитків включено комісійний збір банку, що стягується з платника при проведенні ним оплати, а також вартість послуг лазні.

Таким чином позивачами у склад збитків включено не лише вартість зазначену у кошторисі, та у договорі підряду але й вартість самостійно придбаних будівельних та інших матеріалів за видатковими накладними та інші витрати. Відповідачі з позовними вимогами не погодились і поставили під сумнів вартість коштів, витрачених позивачами на прокладення водопроводу, а також доцільність проведення нового водопроводу замість відновлення постачання за діючим водопроводом.

Суд також не погоджується з включенням до складу збитків витрат на прокладення нового трубопроводу, а не відновлення водопостачання в будинок позивачів з діючого водопроводу.

Позивач пояснив, що відновлення водопостачання було проведено на підставі заяви від 20 червня 2013 року та робочого проекту виконаного НДІ «Проектреконструкція» оскільки відповідач ЛМКП «Львівводоканал» відмовлявся провести ремонтні роботи.

Суд відхиляє твердження позивача оскільки такі є суперечливими. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_18 зверталася до ЛМКП «Львівводоканал» із заявою від 14 червня 2013 року про те, що 12 червня 2012 року працівники ЛМКП «Львівводоканал» проводили земляні роботи з використанням технічних засобів по вул. Підлісній і навпроти будинку №23 було здійснено відєднання сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_12, що мешкають за адресою м.Львів, вул. Підлісна, 23 від водопроводу прокладеного та введеного в експлуатацію в 1971 році і що такі дії працівників ЛМКП «Львівводоканал» призвели до відсутності водопостачання квартири №1 житлового будинку по вул. Підлісній, 25, оскільки споживачі цієї квартири отримують послуги ЛМКП «Львівводоканал» з вищевказаного водопроводу, інші аналогічні заяви перенаправлялись до відповідача контролюючими органами (том 1 а.с. 16). 20 червня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до відповідача із заявою про складення кошторису та виконання робіт по врізці водопроводу та каналізації з гарантією оплати (том 1 а.с. 18).

Крім цього суд звертає увагу, що у заяві від 20 червня 2013 року ОСОБА_21 просила виконати роботи згідно технічних умов №15-3347 від 23 вересня 2010 року та робочого проекту виконаного «НДІ Проектреконструкція». У зв'язку з цим відсутній причинно-наслідковий зв'язок між припиненням водопостачання 12 червня 2013 року та збитками, які позивачі повязують з виконанням робіт згідно технічних умов №15-3347 від 23 вересня 2010 року. Відключення водопостачання може оцінюватись лише як фактор, що прискорив виконання технічних умов, однак не може оцінюватись як причина яка стала підставою виникнення відповідних правовідносин. Позивачі провели новий водопровід, який планувалось провести до подій, що передували зверненню ОСОБА_4 із відповідною заявою.

Відповідно і витрати, повязані із виконанням робіт згідно технічних умов, зокрема на промивку водопроводу підключення водопроводу в сумі 943,80 грн., згідно квитанції №155 від 22 липня 2013 року (том 1 а.с. 34), а також за прийняття в експлуатацію побутових обєктів водопостачання та водовідведення в сумі 329,47 грн., згідно квитанції №282 від 5 серпня 2013 року (т.1 а.с. 31), за проведення хімбак аналізу води в сумі 293,14 грн., згідно квитанції №2 від 10 липня 2013 року (том 1 а.с. 31), за виконавче знімання в сумі 364,56 грн., згідно квитанції №21 від 16 липня 2013 року (том 1 а.с. 32), заявлені в позовних вимогах є безпідставними і не можуть бути стягнуті на користь позивачів.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Під витратами, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права потрібно брати до уваги перш за все вартість ремонту речі, причому як такого, який особа вже зробила та може підтвердити проведені витрати відповідними документами, так і такого, який особа ще має зробити. В останньому випадку його вартість має підтверджуватися відповідними розрахунками, кошторисами тощо.

Проведеною у справі судовою будівельно-техніченою експертизою також не вдалось відповісти на питання, яка дійсна ринкова вартість фактично виконаних робіт з проведення водопроводу згідно «Робочого проекту на постачання та водовідведення квартири №1 на вул. Підлісній, 25 у м. Львові» № 7.3.110-11 станом на момент проведення експертизи.

Також суд не може включити у склад збитків вартість кожної окремо придбаної товарно-матеріальної цінності, загальна потреба і призначення яких є сумнівною. Крім цього оскільки ремонтні роботи не проводились для відновлення становища, яке існувало до порушення права, вказані товарно-матеріальні цінності придбавались позивачами самостійно і могли використовуватись на будь-які цілі, в тому числі і для проведення нового трубопроводу, що в даному випадку не має вирішального значення. Вказане випливає із окремих пояснень позивачів, з яких вбачається, що окремі товарно-матеріальні цінності було придбано у зв'язку з виконанням договору підряду №05-358 від 5 липня 2013 року. Так, позивач посилається на ОСОБА_16 №20 від 23 серпня 2013 року виданий ЛМКП «Львівводоканал» в якому зазначено, що на водопровід встановленого ковер. У зв'язку з цим на обґрунтування своїх позовних вимог посилається на видаткову накладну №Акв-001563 від 3 липня 2013 року з переліком товару: ковер, телескоп, кран земляний (том 5 а.с. 150).

Також позивач просить включити у суму збитків вартість повірки лічильника на суму 58,62 грн., згідно чеку від 8 липня 2013 року (том 1 а.с. 32).

Повірка лічильника була проведена згідно вимог ОСОБА_16 №084126 від 5 липня 2013 року. Позивач стверджує що без повірки лічильника не прийняли б в експлуатацію водопровід, а за послуги з водопостачання та водовідведення проводили б нарахування за нормами водоспоживання.

В акті розпломбування лічильника №084126 (том 2 а.с. 148) вказано, що термін метрологічної повірки лічильника закінчується 5 липня 2013 року. У зв'язку з чим позивачам необхідно протягом одного місяця з дати вручення цього акту до 5 серпня 2013 року провести державну метрологічну повірку.

Позивачі посилаються також на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2012 року якою визнано протиправними та скасовано п.1, п.п. 3-5 та п.7 наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №296 від 30 червня 2010 року «Про надання платних послуг, повязаних з реєстрацією водолічильників ДСП «Водомір» ЛМКП «Львівводоканал».

Посилається на те, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Зазначає, що 11 грудня 2014 року колегія суддів Вищого адміністративного суду України погодилась з такими висновками суду апеляційної інстанції (справа К/9991/55340/12) (том 5 а.с. 20, 27-28).

На думку позивачів повірка лічильника була проведена позивачем на виконання вимог ОСОБА_16 №084126 від 5 липня 2013 року, а кошти, які були за це оплачені підлягають поверненню оскільки такі сплачені споживачем та входять у суму за послуги з водопостачання і, які згідно закону мають виконуватися за кошти надавача послуг у даному випадку ЛМКП «Львівводоканалу», та входять у загальну суму матеріальних збитків понесених споживачами.

Надаючи оцінку кожному аргументу учасника справи, суд приходить до висновку, що мотивом включення вартості повірки лічильника є незгода із оплатою за повірку лічильника як такою. При цьому вказані правовідносини не є предметом цього спору. Суд оцінює докази з урахуванням предмету спору, позовних вимог і заперечень сторін.

Крім цього, як вбачається з акту розпломбування лічильника №084126 (том 2 а.с. 148) необхідність провести метрологічну повірку до 5 серпня 2013 року, повязана лише із закінченням її терміну 5 липня 2013 року.

Позивачі також включили у склад збитків комісійний збір банку, що стягується з платника при проведенні ним оплати. Як вбачається з матеріалів справи це комісія банку яка оплачувалась позивачами при сплаті судових витрат. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у статті 16 ЦК України.

Частини перша та друга ст. 16 ЦК України встановлюють, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України передбачено відшкодування збитків особі, право якої порушено, та визначено збитки, зокрема, як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Покладення відповідальності за завдані збитки можливе за наявності усіх складових цивільного правопорушення, як то наявність реальних збитків, вини, протиправної поведінки та причинного звязку між протиправною поведінкою та нанесеними збитками (ст. 1166 Цивільного кодексу України).

Понесені позивачами витрати на проведення нового трубопроводу згідно технічних умов №15-3347 від 23 вересня 2010 року, щодо плати за проведення метрологічної повірки лічильника, витрати на придбання окремих товарно-матеріальних цінностей не є за своєю суттю збитками та не є зумовленими неправомірними діями відповідача, відтак, відсутні обов'язкові елементи складу правопорушення, як збитки та причинний зв'язок, що зумовлюють обов'язок відшкодування збитків саме у вигляді витрат на проведення нового водопроводу.

Також суд не погоджується із включенням до суми збитків 46,75 грн. за зданий білет «Львів-Одеса» та послуг архіву оскільки позивачем не доведено, що ці суми є втратою, яку особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, або які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Разом з цим позивачем не визначено вартість робіт, які необхідні для відновлення роботи пошкодженого водопроводу. А отже й не доведено суму витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що в період відсутності централізованого водопостачання з 12 червня 2013 року по 8 липня 2013 року позивачі понесли певні матеріальні витрати на відвідування лазні та прання білизни, що підтверджується відповідними чеками від 1 липня 2013 року на суму 40,00 грн. (том 1 а.с. 33), від 29 червня 2013 року на суму 40,00 грн. (том 1 а.с. 33), від 6 липня 2013 року на суму 15,00 грн. (том 1 а.с. 33), від 8 липня 2013 року на суму 40,00 грн. (том 1 а.с. 33), від 4 липня 2013 року на суму 40,00 грн. (том 1 а.с. 33), від 4 липня 2013 року на суму 40,00 грн., від 26 червня 2013 року на суму 100,00 грн. (том 1 а.с. 33), від 5 липня 2013 року на суму 15,00 грн., від 6 липня 2013 року на суму 15,00 грн., від 7 липня 2013 року на суму 15,00 грн. (том 1 а.с. 33).

На думку суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_9 вказаних коштів, оскільки не має його вини у відсутності централізованого водопостачання в позивачів, так як експерт встановила, що фактично прокладений водопровід не відповідає «Проекту водоснабжения и канализации жил. домов № 25,23 по ул. Подлесной и установки водоразборного крана во дворе ж.д. №24». А тому, вказаний відповідач здійснюючи заглушення на трубі водопостачання не знав і не міг знати, що такі дії можуть призвести до припинення водопостачання позивачам.

Суд акцентує увагу на тому, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Підсумовуючи наведене, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання судових витрат у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, такі підлягають стягненню зі сторони позивача. Відповідачі не представили суду доказів понесених судових витрат, їх представника також у відповідності до ст. 246 ЦПК України не повідомили про наявність таких, а тому судові витрати сторони відповідачів не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 141, 265, 273, 274 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

в задоволені позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6 як законного представника ОСОБА_8 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», ОСОБА_9, третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки і піклування про визнання дій протиправними, стягнення збитків, зобовязання до вчинення дій відмовити.

В задоволені позову ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про визнання нечинними та скасування технічних умов відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (імя) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивачі: Позивач: ОСОБА_4, місце проживання 79052, м. Львів, вул. Підлісна, буд 25/1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3;

ОСОБА_5, місце проживання: 79052, м. Львів, вул. Підлісна, буд 25/1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4;

ОСОБА_1, місце проживання: 79052, м. Львів, вул. Підлісна, буд 25/1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5;

ОСОБА_7, місце проживання: 79052, м. Львів, вул. Підлісна, буд 25/1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6;

ОСОБА_6, місце проживання: 79052, м. Львів, вул. Підлісна, буд 25/1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7;

Відповідачі: Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал», місцезнаходження 79017, м. Львів, вул. Зелена, буд. 64, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України03348471;

ОСОБА_9, місце проживання: 79052, м. Львів, вул. Підлісна, буд 23, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8;

Третя особа: Залізнична районна адміністрації Львівської міської ради як орган опіки і піклування: місцезнаходження: 79022, м. Львів, вул. Виговського, буд. 34, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04056084.

Суддя: Стрепко Н.Л.