справа № 489/614/19 провадження №2-о/489/38/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря судового засідання Коденко К.В.

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2

представників заінтересованої особи Сабби, М.Г., Мальченко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Управління Державної міграційної служби Інгульського районного відділу міста Миколаєва, Центр реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради, про встановлення факту постійного проживання на території Україні

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 з звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.2011.

Як на підставу заявлених вимог вказав, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Журівка Березанського району Миколаївської області. З 13.12.2018 зареєстрований в Центрі громадян реінтеграції бездомних за адресою: АДРЕСА_1, як особа без визначеного місця проживання. До Центру звернувся за допомогою у зв`язку з відсутністю житла, паспорту та джерел до існування. Тому, для отримання паспорту громадянина України необхідно надати підтвердження факту постійного проживання на території України на 24 серпня або 13 жовтня 1991 року.

Про себе зазначив, що разом з родиною проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Після розлучення, житло залишив дружині. Сам переїхав до с. Засілля, де працював на агрофірмі та доглядав будинок знайомих. В 1990 роках переїхав до мікрорайону Велика Корениха міста Миколаєва. Проживав по АДРЕСА_3 в будинку знайомих, що будувався. Після закінчення будівництва, знайомі переїхали за іншою адресою, а він залишився доглядати будинок. Проживаючи в мікрорайоні Велика Корениха, заробляв собі на життя тим, що допомагав сусідам по господарству. Жив там до травня 2018 року, поки самопочуття не погіршилося та сусіди не влаштували до стаціонару. Паспорт громадянина СРСР отримував у 1977 році та втратив його в 20015 році за невідомих обставин. Паспорт громадянина України не отримував. 07.12.2018 Заводським РВ у м.Миколаєві УДМВС України в Миколаївській області його особу встановлено без належності до громадянства будь-якої держави. Вказав, що без встановлення факту постійного проживання на території України на визначені дати, він позбавлений можливості отримати паспорт громадянина України та на підставі нього вирішити життєві проблеми в т.ч. соціального забезпечення.

У судовому засіданні заявник та представник Центру реінтеграції бездомних громадян завалені вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представники УДМС Інгульського РВ м.Миколаєва просили вирішити справу на розсуд суду.

Вислухавши присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, суд дійшов наступного.

Формою «А» підтверджується, що ОСОБА_3 , за національністю українець, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Журовка Березанського району Миколаївської області та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 до 09.12.1982.

24.01.1977 Заводським РВВС в м.Миколаєві йому було видано паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_1 , що підтверджується заявою про видачу паспорта за формою № 1 та формою «А».

Відповідно до посвідки Центру реінтеграції бездомних громадян від 13.12.2018 ОСОБА_1 взято на облік за № 3356, як особу, яка не має постійного місця проживання.

Довідкою від 07.12.2018 № 2/3_11228 підтверджено, що ОСОБА_1 звертався до Заводського РВ у м.Миколаєві УДМС України в Миколаївській області із заявою про видачу паспорта громадянина України та встановлення особи. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави.

Будь-яких інших письмових доказів матеріали справи не містять.

Заявник в судовому засіданні пояснив, що постійно ще до 1990 року почав проживав в АДРЕСА_3 у своїх знайомих та допомагав їм в будівництві будинку.

Вказівні обставини підтвердили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в будівництві будинку яких приймав участь заявник, які пояснили, що станом на 1990 рік і до 1992 року поки вони не закінчили будівництво ОСОБА_1 працював у них по будівництву.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р.

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, із змінами, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 наведеного Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991, який має юридичне значення.

Проаналізувавши та оцінивши надані докази, суд робить висновок про доведеність заявником факту постійного проживання на території України на вказані ним дати, що має для нього юридичне значення - оформлення паспорта громадянина України, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 5, 293, 315, 354ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території Україні, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журівка Березанського району Миколаївської області на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

Судові витрати з розглядом справи покласти на заявника.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 25.04.2019.

Суддя І.В.Коваленко