Постанова

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа №229/92/18

провадження №61-48512св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» на постанову Донецького апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у складі суддів Новікової Г. В., Папоян В. В., Халаджи О. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» (далі - ТОВ «Агро-Бета»), в якому просила: визнати недійсним договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб площею 4,670 га, що знаходиться на території Розівської селищної ради Ясинуватського району, укладеного між нею та ТОВ «Агро-Бета» 10 листопада 2011 року та зареєстрованого Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 17 травня 2016 року; зобов`язати ТОВ «Агро-Бета» повернути їй вказану земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 4,670 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Розівської селищної ради Ясинуватського району Донецької області.

16 березня 2011 року позивач надала нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно з якою останні були наділені повноваженнями представляти інтереси власника земельної ділянки з правом укладати договори оренди, обміну.

07 липня 2017 року позивач дізналась про укладення її представниками від її імені договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ТОВ «Агро-Бета», який зареєстровано 17 травня 2016 року.

Позивач посилається на те, що на час дії довіреності повірені не мали повноважень щодо укладення договору емфітевзису, оскільки договір емфітевзису укладається лише із власником земельної ділянки.

Оскільки, укладаючи вказаний договір, повірені вчинили дії, які не охоплені довіреністю, та вподальшому не схвалені довірителем, то правочин, укладений в результаті таких дій повіреного не відповідає вимогам закону та підлягає визнанню недійсним.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 червня 2018 року у складі судді Рагозіної С. О. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з урахуванням висновку судової лінгвістичної експертизи від 04 травня 2018 року, проведеної ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України», при укладанні договору емфітевзису представником ОСОБА_3 . за дорученням - ОСОБА_1 . перевищення повноважень не відбулось.

Постановою Донецького апеляційного суду від 06 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним договір про надання права користування земельною ділянкою для сільскогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 10 листопада 2011 року між ОСОБА_1 , в особі її представника ОСОБА_3 та ТОВ «Агро-Бета».

Зобов`язано ТОВ «Агро-Бета» повернути ОСОБА_1 належну їй на праві власності земельну ділянку площею 4,670 га, розташовану на території Розівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що виданою позивачем довіреністю представникам було надано право на укладання лише конкретних договорів, а саме: правочинів щодо обміну земельної ділянки та оренди земельної ділянки. Повноваження повіреного на укладання від імені позивача договору емфітевзису відносно належної їй земельної ділянки довіреність не містить, а тому спірний договір укладено представником з перевищенням повноважень, що є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, ТОВ «Агро-Бета», посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняту цим судом постанову із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що при укладенні договору емфітевзису представником ОСОБА_3. , який діяв від імені власника земельної ділянки ОСОБА_1 , не було перевищено повноваження, що підтверджується висновком судової лінгвістичної експертизи. Висновок апеляційного суду про те, що вказаний висновок експертизи ґрунтуються на припущеннях, є необґрунтованим і спростовується змістом цього висновку експерта.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої, третьої статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє; представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (частина перша статті 241 ЦК України).

За змістом довіреності від 16 березня 2011 року ОСОБА_1 надала повіреним ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3) право представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями у відносинах з будь-якими фізичними та юридичними особами з будь-яких питань, які стосуються її, як власника земельної ділянки площею 4,670 га, що знаходиться на території Розівської селищної ради Ясинуватського району Донецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Для виконання цих повноважень ОСОБА_1 надала представникам право здійснювати конкретні, визначені у довіреності дії та визначила їх право на укладання від її імені конкретних договорів, обумовивши це у довіреності, зокрема: договорів щодо обміну земельних ділянок та оренди земельної ділянки.

Під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку змісту наведеної вище довіреності, з урахуванням положень статті 110 ЦПК України, врахував висновок судової лінгвістичної експертизи, проведеної ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України», на який посилався відповідач, та в межах повноважень суду щодо тлумачення змісту правочину дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що аналіз змісту довіреності свідчить про надання повіреним права на укладення від імені довірителя лише договорів щодо обміну земельних ділянок та оренди земельної ділянки, проте вказана довіреність не містить визначених довірителем повноважень на укладення повіреними інших за правовими наслідками та менш вигідними для довірителя договорів, зокрема довіреністю не обумовленоправа повірених на укладення договору емфітевзису строком на 100 років зі сплатою компенсаційного платежу у розмірі 2 грн на рік.

Установивши, що довіреність, на підставі якої було вчинено оспорюваний правочин, не містить визначених повноважень повірених на укладення договору емфітевзису, який укладено строком на 100 років зі сплатою компенсаційного платежу у розмірі 2 грн на рік, відносно земельної ділянки, власником якої є позивач, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладаючи оспорюваний договір емфітевзису представник з власної ініціативи розширив межі наданого йому повноваження, не погодив такий відступ із довірителем і не отримав наступного схвалення останнім, що є підставою для визнання такого правочину недійсним, та як наслідок, підставою для зобов`язання відповідача повернути позивачу спірну земельну ділянку.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведених висновків суду апеляційної інстанції та ґрунтуються виключно на необхідності врахування висновку судової лінгвістичної експертизи, який на думку відповідача підтверджує безпідставність позовних вимог, разом з тим, який під час розгляду справи належним чином оцінено апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, та у переоцінку яких, в силу приписів статті 400 ЦПК України, Верховний Суд повноважень не має.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного суду від 06 листопада 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська