Справа № 426/2206/19
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

20 травня 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Гапич К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом та зазначили, що вона згідно свідоцтва про право власності на житло є власницею квартири, розташованої по АДРЕСА_1 . В належному їй будинку зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично не проживає за вказаною адресою більше 20 років. Речей відповідача в квартирі немає, він не цікавиться її станом, за весь час реєстрації у вказаній квартирі не сплачував комунальні платежі та не брав участі у ремонті та утриманні квартири. При зверненні до Сватівської міської ради з питання зняття з реєстрації ОСОБА_2 заявнику була надано роз`яснення про необхідність особистої присутності особи, що знімається з обліку. Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 02 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08 травня 2019 року призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Свідок ОСОБА_3 , допитана у судовому засіданні, пояснила, що позивач є її матір`ю, а відповідач рідним братом. Квартира АДРЕСА_2 є власністю позивача. У вказаній квартирі зареєстрований та проживав до дев`яностих років ОСОБА_2 , вже близько 20 років відповідач за вказаною адресою не проживає, відомостей про його місце знаходження у позивача та свідка немає.

Свідок ОСОБА_4 , допитана у судовому засідання пояснила, що вона близько 15 років знайома з позивачем. В належній позивачу квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в дев`яностих роках проживав син позивача ОСОБА_2 , але близько 20 років відповідач за вказаною адресою не проживає.

Свідок ОСОБА_5 , допитаний у судовому засіданні, пояснив, що є сусідом позивача з 1986 року. З відповідачем в дитинстві товаришував та добре його знає, але з початку 2000-х років за вказаною адресою його не бачив.

Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши думку позивачів, пояснення свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу директора радгоспу «Дружба» від 22 грудня 1993 року квартиру 2 у будинку АДРЕСА_3 передано у приватну власність ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 1993 року, квартира АДРЕСА_4 у будинку АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 (а.с.8).

Як вбачається з копії домової книги, в квартирі АДРЕСА_4 АДРЕСА_3 , з1997 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12-16).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його матір`ю є ОСОБА_6 (а.с.20).

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Сватівською міською радою від 13.03.2019 року за № 1337, за адресою: АДРЕСА_1 з 12 вересня 1997 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21).

Як вбачається з копій квитанцій про сплату комунальних платежів, утриманням будинку займається позивач ОСОБА_1 (а.с.23-25).

Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 є членом її сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є членом сім`ї позивача. Відповідач не проживає в будинку позивача близько 20 років, обов`язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника будинку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 280-284, 289 ЦПК України, ст.150,405 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кв. АДРЕСА_2 .

Копію заочного рішення надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 24 травня 2019 року.

Суддя А.С. Река