П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/5005/17

Провадження № 22-ц/4815/1391/19

Рішення ухвалено Рівненським районним

судом у м. Рівне Рівненської області

об 11 год. 14 хв. 07.11.2018

Головуючий у суді першої інстанції: Красовський О.О.

Дата складання повного тексту рішення: 07.11.2018

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: ОСОБА_3;

представники учасників справи:

позивача: Поліщук Ольга Василівна;

відповідача: ОСОБА_5;

за участі: сторін та їхніх представників - адвокатів Поліщук Ольги Василівни та Коханої Оксани Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду від 07 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Мотивуючи позов, покликалася на те, що вони проживають в одному житловому будинку, однак не ведуть тривалий час спільного господарства і побуту, мають окремі бюджети і фактично не підтримують шлюбних відносин протягом тривалого часу.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 24 листопада 2017 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено справу до судового розгляду на 08 год. 30 хв. 25 грудня 2017 року.

У травні 2018 року відповідачем подано зустрічний позов із вимогами про визнання недобудованого житлового будинку та земельної ділянки, де він розташований, об'єктами права спільної сумісної власності сторін, визнати за позивачем право власності на 1/2 частку даного недобудованого будинку, земельних ділянок площею 0, 25 га, де він розташований, 0, 48 га, з яких 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0, 23 га для ведення особистого підсобного господарства.

Ухвалою Рівненського районного суду від 19 червня 2018 року надано сторонам тримісячний строк для їх примирення, з огляду на що провадження у справі зупинено.

Ухвалою Рівненського районного суду від 19 червня 2018 року ОСОБА_3 відмовлено у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом його зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Рівненського районного суду від 25 вересня 2018 року задоволено заяву про відвід головуючому у справі, а справу передано до канцелярії суду з метою її перерозподілу.

Ухвалою Рівненського районного суду від 26 вересня 2018 року прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та призначено її до підготовчого судового засідання на 11 год. 00 хв. 16 жовтня 2018 року.

Ухвалами Рівненського районного суду від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_7 відмовлено у прийнятті позовної заяви про стягнення аліментів до спільного розгляду з цією справою; відмовлено у клопотанні про проведення процедури врегулювання спору за участю судді; відмовлено у клопотанні про наданні строку для примирення.

Ухвалою Рівненського районного суду від 24 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду на 10 год. 00 хв. 07.11.2018.

Рішенням Рівненського районного суду від 07 листопада 2018 року позов задоволено, розірвано шлюб, що укладений між сторонами і зареєстрований 22.06.1999 року Великоомелянською сільською радою Рівненського району, актовий запис №5.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони тривалий час не проживають однією сім'єю, тобто шлюб існує формально, вони ведуть різні господарства та окремий побут, мають відокремлені бюджети, а тому подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам ОСОБА_2

На рішення суду ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, де вважає його незаконним і необґрунтованим, що полягають у невідповідності висновків суду обставинам справи, а також у порушенні норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про помилковість тверджень суду про неможливість подальшого спільного проживання сторін як чоловіка і дружини, адже спірні відносини носять виключно тимчасовий характер і є такими, що незабаром відновляться як сімейно-шлюбні. Вважає, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 111 СК України судом не було вжито усіх заходів до примирення сторін, а ухвала, якою відмовлено у застосуванні цього заходу, не ґрунтується на обставинах справи і правилах ст. 197 ЦПК України. Більше того, зазначена норма права не передбачає вирішення такого клопотання у підготовчому засіданні.

Хибно судом вказано про одночасне вирішення в нарадчій кімнаті питання про повторне примирення сторін та ухвалення рішення суду по суті. Також матеріали справи не містять ухвали про розгляд цього клопотання.

Окрім того, судом не прийнято до уваги позицію відповідача, її обґрунтованість та повноту, тоді як позивач не надала відповідних доказів на задоволення її позову. Однак суд позов задовольнив виключно на основі однобічних і поверхневих доводів відповідача.

З наведених міркувань просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувавши рішення суду першої інстанції та прийнявши нову постанову - про відмову в позові.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як правильно з'ясовано судом, 22 червня 1999 року між сторонами у справі укладено шлюб, який зареєстрований Великоомелянською сільською радою Рівненського району, актовий запис № 5 (а.с. 79).

Протягом часу з лютого 2018 року позивач проживає окремо від відповідача, вони ведуть роздільні господарства і побут, мають різні бюджети.

Від шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_8, яка мешкає разом із відповідачем. Проти залишення проживання дитини з батьком в судовому засіданні не заперечувала і позивач, погодившись, що вона проживатиме із ОСОБА_3 Тобто спору щодо визначення місця проживання дочки між батьками не існує.

Спірні відносини виникли між ними з приводу припинення шлюбу, оскільки їхнє подальше сімейно-шлюбне життя, на переконання позивача, є безперспективним і тому ці стосунки слід припинити.

Відповідно до ч.ч. 2 і 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Норми статті 105 СК України передбачають припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з цією статтею позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин підлягають до застосування норми матеріального права, на яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, розірвавши між сторонами формально існуючий шлюб.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що спір носить тимчасовий характер і в подальшому сторони обов'язково дійдуть згоди про відновлення сімейно-шлюбних стосунків, то вони на увагу не заслуговують.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дані твердження відповідача не мають жодних обґрунтувань. Поготів, після припинення між сторонами шлюбу будь-яких правових перешкод відновити свої попередні відносини законодавство не передбачає.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про нехтування судом вимог ст. 111 СК України та ненадання в зв'язку з цим строку для примирення, оскільки до прийнятого відводу попереднім головуючим у справі надавався такий строк, а його тривалість складала три місяці. Однак позитивного результату цей процесуальний захід не дав, а тому правильним є висновок районного суду про відсутність підстав для надання повторного строку на примирення між сторонами.

Приходячи до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів бере до уваги, що шлюб може існувати виключно на добровільній основі обох сторін, відсутність згоди чи наявність заперечення однієї із сторін проти цього призведе до його припинення і не дозволить подальшому його продовженню.

Аргументи ОСОБА_3 про порушення судом норм процесуального права спростовуються відсутністю доказів, які б свідчили про наявність таких процесуально-правових дефектів, що спонукали до ухвалення судом рішення, яке суперечило б вимогам закону і обставинам справи.

Так, відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 367 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частина третя цієї статті містить чіткий та вичерпний перелік випадків порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення. Проте заявником не зазначено жодної обставини, що могла би бути підставою для незгоди апеляційного суду з рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду від 07 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено: о 15 год. 10 хв. 19.02.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.О.Гордійчук