Дата документу 23.04.2019
Справа № 334/8899/18
Провадження № 2/334/1443/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовомРашкова ОСОБА_1 до акціонерноготоваристваКомерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпропетровськогоміськогонотаріального округуБондар ОСОБА_2, третя особа: Дніпровський відділ ДВС м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій областіпро визнаннявиконавчогонаписунотаріуса таким, що не підлягаєвиконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В позові зазначив, що 08.12.2016року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округуБондар І.М., вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», 140 687,20 грн. Посилаючись на недотримання нотаріусом вимог ст.. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», відсутність підстав для вчинення виконавчого написучерез сплив строку давності та відсутністю критерію безспірності, просив визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «Приватбанк» та письмові заперечення проти позову, вказуючи, що для вчиненнявиконавчогонапису банк надавнотаріусувсінеобхіднідокументи, щопідтверджуютьзаборгованість за кредитним договором. Діючим порядком вчиненнянотаріальнихдійвстановлено, щонотаріус при вчиненнівиконавчогонапису не перевіряєбезспірністьзаборгованості, не встановлює права та обовязкиучасниківправовідносин, а лишеперевіряєнаявністьдокументів з урахуваннямположень Порядку вчиненнянотаріальнихдійнотаріусамиУкраїни, затвердженогонаказом МЮУ від 22.02.2012р. №296/5, Перелікудокументів, за якимистягненнязаборгованостіпровадиться у безспірному порядку на підставівиконавчихнаписівнотаріусів, затвердженогопостановою КМУ від 29.06.1999р. №1172. З урахуваннямцьоговиконавчийнаписнотаріусаможе бути визнаний таким, що не підлягаєвиконанню, лише за наявності у боржника документа кредитора про одержаннявиконання в повномуобсязі. Зурахуваннямцього у задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округуБондар І.М.,в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, направила до суду відзив на позовну заяву, зазначила на заперечення проти позову, що вчинення нею оскаржуваного позивачем напису вчинено відповідно до норм чинного законодавства, зокрема Закону України «Про нотаріат»іпостанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ТОВ Комерційним банком «Приватбанк» 28.03.2005 року було укладено кредитний договір № DNH4KP11440064. На підставі умов укладеного кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» надав позивачу строковий кредит у сумі 5141,50 грн. на термін 12 місяців по 28.03.2006 року, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,09 відсотків у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

08.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 був вчинений виконавчий напис за реєстровим №10925, яким було звернено стягнення зРашкова Д.Ю. на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованості за кредитний договір № DNH4KP11440064 від 28.03.2005 року у сумі 140 687,20 грн., із них: залишок заборгованості за кредитом 3 948,79 грн.,залишок заборгованості за відсотками - 31 960,17 грн., пеня 96 459,80 грн., штраф 6 618,44 грн., витрати повязані з вчиненням виконавчого напису 1700 грн..

04.04.2018 року Державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5 винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 при примусовому виконанні виконавчого напису №10925 виданого 08.12.2016 ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Приватбанк» 140 687,20 грн.

З квітня 2018 року з заробітної плати позивача, який працює у ПАТ «Запорізький завод важкого кранобудування», здійснюються відрахування на користь ПАТ «Приватбанк» на підставі вищевказаної постанови.

Відповідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

У пунктах 3.1, 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчиняючи 08.12.2016 р. виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку минуло більше трьох років, а саме більше 11 років, та що кредитний договір № DNH4KP11440064 від 28.03.2005 року був укладеним між ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 140 687,20 грн. за кредитним договором № DNH4KP11440064 від 28.03.2005 року - не є безспірною, та на час звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до нотаріуса сплив строк позовної давності.

Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-154цс15 - у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідачем пропущений строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Частина друга ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

Крім того, документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку.

Із наданих документів вбачається, що нотаріусу був наданий Розрахунок заборгованості боржника з урахуванням заборгованості за кредитом та відсотками, та не було надано первинні бухгалтерські документи. Отже, наявні у нотаріуса документи на час вчинення ним виконавчого напису не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором.

Відповідачем також не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вищенаведених положень законодавства, тому наявні правові підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 256-259, 261, 265 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10925 від 08.12.2016р., вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 у сумі 140 687,20 грн., на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», які є боргом за кредитний договір № DNH4KP11440064 від 28.03.2005 року, укладеним між ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Баруліна Т. Є.