Справа № 195/471/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

15.05.2019 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Скрипченко Д.М., при секретарі Левкович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в зал суду сел. Томаківка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 07.10.2011 року загальною сумою 12110,78 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за умовами вказаного кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит сумою 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зміну кредитного ліміту передбачено п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.4 договору передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. При цьому, у сторін договору виникли обов`язки: у кредитора інформувати позичальника щодо внесення змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позичальника на отримання виписки про стан та про здійсненні операції по карткових рахунках згідно п. 1.1.2.1.5 договору.

АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 договору позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.2.7 договору позичальник зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за договором, відповідно до п. 2.1.1.5.6 договору на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Згідно п. 2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https:privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1 договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

При погашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 гривень, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https:privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. за кредитними картками, відкритими у валюті USD) + 5% від суми позову.

Відповідач своєчасно не надав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Згідно п. 2.1.1.3.3 договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а такоє вартість послуг, визначених тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу.

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

Станом на 26.02.2019 року відповідач має заборгованість в сумі 12110,78 гривень, з яких: 1064,04 гривень заборгованості за кредитом; 2654,28 гривень заборгованості по простроченому тілу кредиту; 6639,57 гривень нарахованих пені за прострочене зобов`язання; 700,00 гривень нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; штраф в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 552,89 гривень штрафу (процентна складова).

У своєму клопотанні представник АТ КБ "ПриватБанк", що діє на підставі довіреності №367-К-Н-О від 31.01.2019 року, просить розглянути справу за своєї відсутності в судовому засіданні, про що позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись пропущений банком строк позовної давності згідно ст.ст. 257, 267 ЦК України, про що просить відмовити у позові.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, заслухавши відповідача, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що складаються з копій заяви позичальника та умов надання кредитів фізичним особам, при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 надав АТ КБ «ПриватБанк» анкетузаяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 07.10.2010 року, у якій зазначив свої відомості про особу, адресу місця проживання, та погодився, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які йому були надані на ознайомлення в письмовій формі.

Зміну кредитного ліміту передбачено п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору, відповідно до яких клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішення банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором станом на 26.02.2019 року, з якого вбачається, що відповідач заборгував 12110,78 гривень заборгованість за порушеним зобов`язанням, з яких: 1064,04 гривень заборгованості за кредитом; 2654,28 гривень заборгованості по простроченому тілу кредиту; 6639,57 гривень нарахованих пені за прострочене зобов`язання; 700,00 гривень нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; штраф в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 552,89 гривень штрафу (процентна складова).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Позивач заявив суду клопотання про застосування строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до умов кредитних договорів сторони встановили як строк дії договору (пункт 1.1.7.11), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів (пункт 2.1.1.12.2).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року №6-2104цс16, яка згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов`язковою для судів.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договорів передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Позивач зазначає, що підписавши анкету-заяву про надання банківських послуг, відповідач приєднався до пропозиції банку і зобов`язався виконувати умови, викладені в умовах та правилах надання банківських послуг та тарифів банку, натомість не довів, які саме Умови та Тарифи були розміщені на сайті банку на час відкриття банківського рахунку, тобто на час укладення договору, зокрема до яких саме Умов та Тарифів приєднався та зобов`язався виконувати відповідач, підписавши анкету-заяву. Матеріалами справи не доведено, що саме Умови та Тарифи, надані банком до суду, були чинні та діяли на час подачі відповідачем анкети-заяви 07.10.2010 року, хоча в позовній заяві позивач зазначає, що саме до цих Умов та Тарифів приєднався відповідач, прийняв їх і зобов`язався виконувати, а також що саме ці Умови та ОСОБА_2 разом із заявою про відкриття банківського рахунку становили договір банківського обслуговування, підписаний сторонами. Не доведено і того факту, що саме дата їх публікації та набрання чинності, а також розміщення саме цих документів на інтернет-сайті банку в загальному доступі та копії локального акта позивача про їх затвердження та введення в дію.

Умови та правила надання банківських послуг, на які посилався позивач на обґрунтування позову, не містять підпису відповідача. Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Суд, вважає недоведеними та необґрунтованими заявлені позовні вимоги, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження умов укладеного між сторонами договору, факту отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 2000 гривень за кредитним договором, строку дії банківської картки та перевидачі картки.

За викладених вище обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно п. 2) ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачений по справі судовий збір в сумі 1762 гривні залишити в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 19, 81, 263, 264 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 526, 530 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасника справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у порядку, передбаченого ч. 2 ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або у строки, передбачені абзацом 2 частини 1 статті 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 27.05.2019 року.

Головуючий суддя: Д. М. Скрипченко