ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 619/99/19

Провадження № 22-ц/818/3416/19

24 вересня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікова А.І.

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 квітня 2019 року (суддя Нечипоренко І.М.) по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів та стягнення суми, -

встановив:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договорів та стягнення суми.

В обґрунтування позову зазначав, що 31.05.2012 року між ним та ОСОБА_2 укладено договори про фінансову участь у будівництві житлових будинків на земельних ділянках за указаними вище адресами, з метою отримання прибутку від їх продажу. На виконання умов договорів позивач передав відповідачу 31.05.2012 року суму, еквівалентну 2000 доларів США, які визнано цільовими та такими, які залучаються у будівництво вказаних будинків. Умовами договору передбачено, що після продажу будинків позивачу належать кошти, які вкладені у будівництво будинків та особиста винагорода, яка розраховується за формулою: відсоток від ціни продажу будинку =10* (внесені у будівництво кошти/70000дол.США). Відповідно до вказаного розрахунку сума особистої винагороди становить по двом договорам 286 дол. США. Загальна сума зобов`язання становить 2286 дол. США. Порядок розрахунків передбачено після продажу будинків протягом 10 банківських днів. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок по АДРЕСА_1 є незавершений будівництвом та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі мирової угоди, затвердженої рішенням Дергачівського районного суду Харківської області 02.04.2012 року. Житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20.08.2013 року.

Просив розірвати договори про фінансову участь у будівництві житлових будинків на земельних ділянках по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 від 31.05.2012 року, укладені між ним та ОСОБА_2 , стягнути з ОСОБА_2 на його користь загальну суму вкладу у будівництво у розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 55600,00 грн, та стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00грн.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, позовну заяву залишити без розгляду.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_5 зазначив, що в резолютивній частині апеляційної скарги допущена технічна помилка і просив рішення суду скасувати, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження факту передання коштів та відсутності доказів реєстрації житлових будинків на ім`я інших осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Матеріалами справи встановлено, що 31.05.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про фінансову участь у приватному будівництві будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно умов договору ОСОБА_1 вносить грошові кошти в розмірі 1000 дол. США на умовах 0,143% від ціни продажу будинку. Внесені грошові кошти являються цільовими, залучаються у будівництво даного будинку і особиста винагорода повязана з терміном його продажу. Після завершення угоди купівлі-продажу будинку протягом 10 банківських днів ОСОБА_2 повертає вкладену суму та особисту винагороду (а.с.11).

Крім того, 31.05.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено інший договір про фінансову участь у приватному будівництві будинку за адресою: АДРЕСА_2 з аналогічними умовами (а.с.12).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 та будинок за адресою: АДРЕСА_2 побудовано, введено в експлуатацію та продано будь-яким особам.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими і на правильність висновків суду не впливають.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко