Справа № 752/4254/17
Провадження № 2/752/461/19
РІШЕННЯ

Іменем України

24.04.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «CGM Czech a.s.» до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна, -

встановив:

в лютому 2017 року представник позивача АТ «CGM Czech a.s» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.07.2014 року, укладеного між АТ «CGM Czech a.s» в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П., зареєстрований в реєстрі за № 571, скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 та повернення у власність АТ «CGM Czech a.s» квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що в 2009 році Чеське підприємство AT «Ставбі», яке в подальшому було перейменоване на AT «CGM Czech a.s.», інвестувало у будівництво квартири НОМЕР_4, площею 80,4 кв . м, - за адресою : АДРЕСА_1 , право власності на яку після побудови було зареєстроване за позивачем 20.03.2013 р. У зв`язку з розпочатою у 2014 році процедурою банкрутства, для розпорядження майном товариства рішенням Крайового суду м. Градец Кралове був призначений арбітражний керуючий ОСОБА_2 , який, при встановлені наявності у власності позивача квартири, отримав інформаційні довідки про реєстрацію права власності на квартиру і виявив, що зазначена квартира вибула із права власності товариства і наразі належить відповідачу. Від нотаріуса Київського нотаріального округу Мінюкової-Кручини Т.П. було отримано копії всіх документів, які були надані представником товариства (за довіреністю) під час укладення договору купівлі-продажу, відповідно до яких було встановлено, що від імені товариства діяв пан ОСОБА_3 на підставі довіреності від 01.07.2014 р., «посвідченої написом легалізації пор. № 14200-050-0517 та НОМЕР_1 згідно з книгою посвідчень поштового відділення: Прага-411 від 01.07. 2014 року». Позивач вказує, що не уповноважував жодну особу для продажу квартири, директори, які зазначені у довіреності, як підписанти - заступник голови правління АТ «CGM Chech a.s.» ОСОБА_4 та голова правління АТ «CGM Chech a.s.» ОСОБА_5, заявляють про те, що вони ніколи не підписували довіреності, датованої 01 липня 2014 року, на ім`я пана ОСОБА_3 з повноваженнями на укладення договорів купівлі-продажу квартири та категорично заявляють, що довіреність від 01 липня 2014 року підроблена. Також позивач зазначає, що про підробку свідчить те, що підпис уповноваженої особи пошти - ОСОБА_6 також не справжній і штамп пошти не відповідає дійсному, що, на його думку, підтверджується офіційною відповіддю Пошти Праги на запит. Позивач зазначає також і про те, що в матеріалах нотаріуса наявна неповна копія нотаріально засвідченої копії довіреності (лише 1 з 2 сторінок) і нотаріусу пред`являлася саме нотаріальна копія, а не оригінал довіреності представника позивача, яка не надає пану ОСОБА_3 повноважень та право підписувати будь-які документи від імені довірителя, що також свідчить про нікчемність вчинюваного, останнім, правочину, а наданий витяг з реєстру Підприємств датований січнем 2014 року і в жовтні 2014 року був вже не актуальний. Крім того, довідка про балансову вартість також підроблена, на ній розміщені ідентичні підписи, що і на довіреності від 01 липня 2014р., а сама довідка не може вважатися за міжнародним законодавством офіційним документом і визнаним Україною, оскільки, не містить будь-якого засвідчення офіційними органами Чехії (ні пошти, ні нотаріуса). Позивач посилався на те, що квартира вибула з його права власності поза його волею, внаслідок вчинення кримінального правопорушення - підробки довіреності представника товариства, а тому на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, просив визнати договір недійсним, скасувати рішення про реєстрацію та повернути у власність позивача зазначену квартиру в примусовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов у повному обсязі та просив поховні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючи на підстави, які викладені в письмовому запереченні на позов. Одночасно, зазначили, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог та не доведено існування обставин, передбачених ст. 203 ЦК України для визнання договору недійсним.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог у судове засідання не з`явилася. Суду подала письмові заперечення на позов, відповідно до яких просила в задоволенні позову відмовити та розгляд справи провести без її участі, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без її участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що 16.03.2009 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Акціонерним товариством «Ставбі» укладено інвестиційний договір про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 27, предметом якого в тому числі був об`єкт нерухомості - квартира АДРЕСА_1 .

29.09.2011 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Акціонерним товариством «CGM Czech a.s.» укладено договір про внесення змін та доповнень до інвестиційного договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 27, за умовами якого Акціонерне товариство «CGM Czech a.s.» набуло прав та обов`язків довірителя за інвестиційним договором про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 27. Позивачем отримано свідоцтво про право власності на квартиру квартира АДРЕСА_1 та проведено державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

24.07.2014 року між Акціонерним товариством «CGM Chech a.s.» в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири). Об`єктом відчуження за вказаним договором є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 80,4 кв.м., що складається з двох житлових кімнат, жилою площею 37,6 кв.м. Сторони визначили ціну договору у розмірі 187860,50 коп. Оплату за договором необхідно було здійснити на банківський рахунок продавця Акціонерного товариства «CGM Chech a.s.» відкритий у ПАТ «Промінвестбанк» № НОМЕР_3 , код банку 300012. Розрахунок міг бути здійснений розстроченими платежами не пізніше 25.07.2014 року. Підставою для визначення вартості квартири, як зазначено у договорі, був лист від 24.02.2014 року за підписом директорів компанії про балансову вартість квартири. Договором передбачено, що на період здійснення усіх платежів за договором, квартира підлягала забороні відчуження. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П., зареєстрований в реєстрі за № 571. Вказаний договір та оплата здійснена відповідачем стали підставами для переходу права власності на квартиру до відповідача.

З огляду на матеріали справи та письмові пояснення третьої особи, нотаріусу було надано документи для перевірки повноважень на відчуження квартири та правовстановлюючі документи на майно, а саме: оригінали свідоцтва на право власності, видане державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Швачко П.С. 20.03.2013 року, індексний номер 1431757, витягу про державну реєстрацію права власності індексний номер № 1437474 від 20.03.2013 р., технічного паспорту на квартиру виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації станом на 26.05.2011 року, довідки форми № 3 з ОСББ «Комфортний дім», нотаріально засвідчену копію довіреності з перекладом та оригінал довіреності від 01.07.2014, з посвідчувальним написом легалізації № 14200-050-0517 та №14200-050-0515, згідно з книгою посвідчень поштового відділення Прага-411, яким засвідчено підписи заступника голови правління АТ «CGM Chech a.s.» ОСОБА_4 та голови правління АТ «CGM Chech a.s.» ОСОБА_5, чиї повноваження засвідчувалися витягом з торгового реєстру, що ведеться міським судом Праги, розділ В, вкладка 11890, видану АТ «CGM Chech a.s.» на ім`я ОСОБА_3 , а також документ, що посвідчує його особу.

В матеріалах справи також міститься документ, що засвідчував балансову вартість квартири від 24.02.2014 року за підписом заступника голови правління АТ «CGM Chech a.s.» ОСОБА_4 та голови правління АТ «CGM Chech a.s.» ОСОБА_5.

Підтвердженням належної оплати за договором купівлі-продажу є копія квитанції від 25.07.2014 року, відповідно до якої відповідачем було перерахованоу позивачу кошти в сумі 187860,50 коп.

В силу вимог ЦК України, особа яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388).

Позивач порушує перед судом питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24.07.2014 року на підставі ст.ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину встановленню підлягають обставини, зокрема, з яких підстав заявлені позовні вимоги та чи наявні правові підстави його недійсності.

В силу положень ч. 3 ст. 215 ЦК України, одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами 1 та 2 ст. 203 ЦК України, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що на момент підписання оспорюваного договору купівлі-продажу квартири представник, який діяв від імені товариства при підписанні договору - ОСОБА_3, порушив ч. 2 ст. 203 ЦК України, оскільки, не мав відповідної довіреності, яка б уповноважувала його на підписання такого договору.

Разом з цим, позивач також зазначає, що квартира вибула із власності позивача поза його волею, внаслідок вчинення кримінального правопорушення - підроблення довіреності, виданої на ім`я представника товариства ОСОБА_3.

Наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України) та наявність вільного волевиявлення учасника правочину (ч. 3 ст. 203 ЦК України) є двома різними підставами, недодержання яких в момент вчинення правочину, може бути підставою для визнання такого правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про міжнародне приватне право», при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 3 Закону України «Про міжнародне приватне право», якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Частиною 3 статті 48 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах від 28.05.2001 р. встановлюється, що при вирішенні спору стосовно нерухомого майна, що виникає з договірних відносин, про які йдеться у пункті 2 цієї статті, орган юстиції застосовує законодавство тієї Договірної Сторони, на території якої це майно знаходиться.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 18 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах від 28.05.2001 р., документи, складені або засвідчені компетентним органом однієї Договірної Сторони та підтверджені підписом уповноваженої особи й офіційною печаткою, є дійсними на території другої Договірної Сторони без подальшого засвідчення. Те ж саме стосується і засвідчення підпису громадянина, копій і перекладів документів, засвідчених компетентним органом.

Таким чином при вирішенні цього спору суд застосовує законодавство України, в тому числі і при вирішенні питання про чинність та/або правомірність довіреності від 01.07.2014 року на ім`я повіреного - ОСОБА_3 на право продажу квартири.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про міжнародне приватне право» юридична особа не може посилатися на обмеження повноважень її органу або представника на вчинення правочину, яке не відоме праву держави, у якій інша сторона має місце перебування або знаходження, крім випадків, коли інша сторона знала або за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Суд зазначає, що посилаючись на такі обставини, як відсутність необхідного обсягу дієздатності у представника товариства ОСОБА_3, підроблення довіреності, на підставі якої діяв, останній, при підписанні оспорюваного правочину, позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України вказаних обставин, зокрема, не надано в розпорядження суду судового рішення, яким встановлено факт підроблення довіреності на ім`я ОСОБА_3 , або яким би таку довіреність визнано недійсною, що свідчило б про відсутність вільного волевиявлення у учасника оспорюваного правочину - АТ «CGM Czech a.s.» - на укладення такого правочину.

Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що вказані обставини про підробку довіреності підтверджуються письмовими поясненнями директорів акціонерного товариства про те, що такої довіреності вони не видавали і не підписували.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пояснення осіб, отримані не за процедурою допиту свідків, не можуть використовуватися як засіб доказування.

Виходячи із принципу безпосередності судового розгляду, одержані за правилами зазначених статей показання свідків, як і інші докази, повинні бути досліджені в судовому засіданні, в якому постановлено рішення, незалежно від того, чи досліджувалися ці докази тим же складом суду в іншому судовому засіданні.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено про те, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 Цивільного кодексу України слідує, що не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у Цивільному кодексі Українивизначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949).

З матеріалів справи вбачається, що довіреність від 01 липня 2014р. на ім`я ОСОБА_3 з посвідчувальним написом легалізації № 14200-050-0517 та №14200-050-0515, згідно з книгою посвідчень поштового відділення Прага-411, яким засвідчено підписи заступника голови правління АТ «CGM Chech a.s.» ОСОБА_4 та голови правління АТ «CGM Chech a.s.» ОСОБА_5, є дійсною відповідно до Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах на території України.

Твердження позивача у додаткових поясненнях про те, що про підробку довіреності свідчить неправдивий штамп Чеської пошти та підпис працівника чеської пошти, що підтверджено довідкою з Чеської пошти міста Праги від 19 січня 2017р., спростовуються листом керівника ДП «Чеська пошта» від 29 травня 2017р., згідно якого у попередньому листі на запит ОСОБА_2 було помилково зазначено, що підпис і дата печатки про засвідчення не відповідають фактичним даним.

Інших доказів, які б свідчили про протилежне та спростовували ці обставини, позивачем надано в розпорядження суду не було, а тому у суду відсутні підстави на припущеннях представника позивача ґрунтувати висновок про наявність факту підробки довіреності або приймати як доведену в ході судового розгляду обставину про те, що така довіреність не видавалась товариством взагалі.

Надані підтвердження наявності кримінального провадження проти ОСОБА_3, також не можуть розглядатися судом як такі, що беззаперечно доводять підробку довіреності, оскільки відсутній вирок у кримінальній справі, а лист чеської поліції не дає можливості ідентифікувати, який саме злочин розслідується у відкритому кримінальному провадженні.

Судом досліджено та матеріалами справи підтверджено, що у представника ОСОБА_3 на момент укладення правочину були у наявності оригінали правовстановлюючих документів на майно, представником позивача не заперечувався факт передачі директорами оригіналів правовстановлюючих документів представнику ОСОБА_3 , що свідчить про намір відчужити спірну квартиру.

Також представнику були відомі банківські реквізити розрахункового рахунку, на який в подальшому було здійснено перерахування грошових коштів за договором купівлі-продажу квартири.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що ціна, за якою відчужувалася квартира була заниженою, що суперечить принципу правомірності правочину, зазначеному у ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Разом з додатковими поясненнями по суті справи позивач додає довідку про ретроспективний аналіз цін квартир в період з квітня по грудень 2014 року, виконану оцінювачем на підтвердження своїх доводів, але суд не може взяти до уваги надані висновки, оскільки, клопотання про проведення експертизи про оцінку майна в ході розгляду справи стороною позивача не подавалося, та експертиза відбувалася поза межами судового розгляду, а отже не може розглядатися, як доказ у справі.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 1 Порядку проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013 р. № 231 (у редакції на дату укладення спірного договору), цей Порядок визначає механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, з метою обчислення доходу платника податку - фізичної особи від продажу (обміну) та іншого доходу такого платника податку у вигляді отриманої ним грошової компенсації від відчуження нерухомого та рухомого майна (крім випадків його успадкування та дарування), а також обчислення суми державного мита, податків та інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства.

Цей Порядок є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства.

Подальший аналіз норм вказаного Порядку, свідчить про те, що дія Порядку не розповсюджувалася на визначення вартості предмету застави/іпотеки, на оцінку майна для інших цілей, не пов`язаних з оподаткуванням та на оцінку майна юридичних осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони мали право вільно визначати ціну квартири, що відчужувалася за спірним договором, а тому їх дії не суперечили ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Суд відзначає, що банківський рахунок позивача, зазначений у договорі купівлі-продажу для зарахування оплати за квартиру, належав АТ «CGM Chech a.s.», відповідачем були перераховані кошти за договором з призначенням платежу «Оплата за нерухоме майно відповідно до Договору про внесення змін до Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) від 24.07.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

З огляду на інформацію зазначену в наданих документах, суд приходить до висновку, що позивач мав достатньо підстав знати про надходження коштів на банківський рахунок, ідентифікувати платіж, як такий, що був здійснений у якості оплати за продаж квартири, мав дані про номер та дату договору, а також про платника (відповідача у справі), а тому суд приходить до висновку, що позивач схвалив укладення договору купівлі-продажу представником за довіреністю ОСОБА_3, який діяв в межах наданих йому довіреністю повноважень, оскільки, прийняв кошти на банківський рахунок, користувався ними та не висував заперечень щодо ціни продажу після укладення договору. Підтверджень, які б свідчили про протилежне суду надано не було.

В частині посилань позивача, на порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П. правил вчинення нотаріальних дій при посвідченні спірного договору купівлі-продажу суд зазначає наступне.

Відповідно до розділу 1. Глави 4. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, у редакції чинній на дату посвідчення договору купівлі-продажу, визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, перевірка повноважень представника фізичної особи.

Перевірка повноважень представників осіб за довіреністю або за законом здійснюється за довіреністю або документом, що підтверджує повноваження законного представника

Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 Закону України «Про нотаріат», а також перевіряє його дієздатність та обсяг наданих йому повноважень.

Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які посвідчено або видано за кордоном компетентними органами іноземних держав, за умови їх легалізації уповноваженими органами. Без легалізації такі довіреності приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса.

Цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи, від імені якої діє уповноважений орган та/або посадова особа, перевіряється нотаріусом на підставі установчих документів, що підтверджується інформацією відповідних державних реєстрів та документами, що підтверджують повноваження органів та/або посадових осіб. Нотаріус перевіряє, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчинюється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності (ч.1 Глави 5, розділу 1 Порядку).

Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса (ч.ч. 3, 4 Глави 1, розділу 1 Порядку).

Оригінали документів (наприклад, відповідні свідоцтва про факт державної реєстрації актів цивільного стану - про народження, шлюб, смерть, установчі документи (статути, положення, засновницькі договори тощо)) повертаються особам, що їх подали, а у нотаріуса залишаються їх копії (фотокопії) або витяги з таких документів.

Копії (фотокопії) або витяги необхідних документів подаються заінтересованими особами або на їх прохання виготовляються нотаріусом чи іншим працівником нотаріальної контори або особою, яка перебуває у трудових відносинах з нотаріусом.

Документи, за якими встановлено особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, чи уповноваженого представника, повертаються особам, що їх подали. У реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записуються назва документа, серія, номер, дата його видачі і найменування установи, яка його видала. При посвідченні правочинів, видачі свідоцтв чи оформленні інших документів, примірники яких залишаються у справах нотаріуса, витяг з документа, за яким встановлено особу громадянина, у якому відображено усі заповнені сторінки, що стосуються реквізитів поданого документа, його дійсності та мають значення для вчинюваної нотаріальної дії, долучається до справ нотаріуса.

Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем (ч.1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 Глави 8, розділу 1 Порядку).

Дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом відповідної посадової особи і печаткою установи, підприємства або організації чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи закреслене.

Не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, якщо аркуші не з`єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ.

Нотаріус перевіряє справжність кожного аркуша документа, який викладений на спеціальних бланках нотаріальних документів та подається для вчинення нотаріальних дій, за допомогою Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів згідно з Порядком ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 04.11.2009 N 2053/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09.11.2009 за N 1043/17059.

Інформаційна довідка про перевірку спеціального бланка нотаріального документа долучається до примірника нотаріального документа (договору, довіреності, свідоцтва тощо), який зберігається у справах нотаріуса.

Бланки, відомості про витрачання яких були внесені до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів безпосередньо перед вчиненням нотаріальних дій з використанням документів, викладених на цих бланках, вважаються перевіреними для вчинення наступних (за реєстровими номерами) нотаріальних дій.

У разі якщо документи, що посвідчуються, видаються або засвідчуються, викладені на двох і більше окремих аркушах, вони повинні бути з`єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення їх цілісності, із зазначенням кількості прошитих (прошнурованих), пронумерованих і скріплених аркушів, з проставлянням підпису та печатки нотаріуса.

З огляду на пояснення третьої особи та документи, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що нотаріусом було виконано дії у відповідності Порядку вчинення нотаріальних дій, а саме з метою встановлення наявності у ОСОБА_3 повноважень на укладення договору купівлі-продажу, у відповідності до вище зазначених вимог, перевірено паспорт, оригінал довіреності від 01.07.2014, витяг з торгового реєстру, що ведеться міським судом Праги АТ «CGM Chech a.s.», для встановлення наявності повноважень у керівників АТ «CGM Chech a.s.» на підписання вказаної довіреності. Усі документи були перекладені на українську мову, підпис перекладача засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Нотаріусом також були виготовлені копії вказаних документів з проставленням відмітки "згідно з оригіналом" та зазначенням дати та підпису нотаріуса і долучені до матеріалів нотаріальної справи.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що за змістом частини 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч. 2 ст. 228 ЦК України).

Згідно зі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 18 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», а також у постанові Верховного Суду України № 6-1528ц15 від 13.04.2016 року, перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України на підтвердження того, що оспорюваний договір спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, а також наявності вини сторін правочину, яка виражалась у намірі порушити публічний порядок, що є однією із умов нікчемності правочину.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини та докази, надані сторонами та наявні в матеріалах цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажжу недійсним є недоведеними, у зв`язку із чим в їх задоволенні слід відмовити.

Крім того, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації відповідача на квартиру, а також повернення вказаної квартири у власність позивача, оскільки, дані вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись статтями 7-10, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Акціонерного товариства «CGM Czech a.s.» до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна, - відмовити.

Судові витрати у справі залишити за позивачем Акціонерним товариством «CGM Czech a.s.» по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Н.П. Чередніченко