ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1380/19 Справа № 202/3380/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту щодо використання земельної ділянки для обслуговування господарських будівель на безоплатній умові та безстроково,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Ухвалою суду від 10.02.2016 року до участі у справі в якості правонаступника відповідачки було залучено ОСОБА_2 .

У лютому 2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги до ОСОБА_2 , пославшись на те, що йому належить на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1, яке знаходиться по сусідству, належало ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_2 . При будівництві паркану на межі земельних ділянок сторін виявилися суперечки, а саме відповідачка не дає можливості позивачу встановити паркан на межі домоволодінь, у тимчасовій прибудові до гаражу відповідачка без згоди позивача зробила вікно, що виходить на подвір`я позивача та заважає йому побудувати паркан, покрівля сараїв відповідачки перешкоджає позивачу побудувати паркан по межі земельних ділянок та атмосферні опади з покрівлі сараїв стікають на його ділянку, крім того, на даху лазні відповідачки встановлена труба димовідведення так, що весь дим розповсюджується на ділянці позивача, входить прямо у вікна будинку. Позивач побудував паркан із заступом у свою сторону в деяких місцях до 0,3 м. Скориставшись цим відповідачка побудувала стіну сараю на фундаменті його тимчасового паркану із заступом на його земельну ділянку 0,3 м. Своїми діями відповідачка порушує права позивача як власника. Просив усунути йому перешкоди у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 : знести розташовану на фундаменті паркану по суміжній межі з домоволодінням № АДРЕСА_1 стіну будівлі лазні (літ В - лазня (літній душ), що побудована в домоволодінні АДРЕСА_1 ; демонтувати вікно у тимчасовій прибудові до гаражу (літ. К - альтанка), що побудований в домоволодінні АДРЕСА_1 ; демонтувати покрівлі сараїв (літ. Д, літ. Е, літ. З - сараї), що виступають за межу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; вивести димохід на будівлі бані (літ. В - лазня (літній душ), що побудована в домоволодінні АДРЕСА_1 ; обладнати відведення стоків води, що поступають з будівель і споруд домоволодіння АДРЕСА_1 , на земельну ділянку суміжного домоволодіння АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1

У грудні 2014 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту для використання земельної ділянки для обслуговування господарських будівель на безоплатній умові та безстроково.

У березні 2016 року ОСОБА_2 як правонаступник ОСОБА_3 подала уточнений зустрічний позов, в якому посилалася на те, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння було побудоване у 1958-1959 роках, на підставі договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 23.09.1954 року. За цим договором батьку позивачки - ОСОБА_4 було надано земельну ділянку площею 400 кв. м. У 2005 році батько позивачки приватизував земельну ділянку у розмірі 394 кв. м. При цьому була розроблена землевпорядна справа та складений акт встановлення існуючих зовнішніх меж ділянки в натурі, який був підписаний усіма суміжними землекористувачами. Після смерті батька право власності на домоволодіння та земельну ділянку отримала мати позивачки - ОСОБА_3 . ОСОБА_1 . набув право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті бабусі у 2008 році після чого і почалися суперечності щодо користування земельною ділянкою та господарськими будівлями. ОСОБА_1 почав перебудовувати будівлі на належній йому земельній ділянці та намагався встановити капітальний паркан на межі земельної ділянки, на якій побудовані узаконені господарські будівлі, які перебувають у користуванні та володінні ОСОБА_2 , що призвело до неможливості їх обслуговування та призводить до погіршення їх стану і руйнування. Межа між земельними ділянками проходить по стіні лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д, одне вікно у альтанці літ. К виходить на земельну ділянку ОСОБА_1 , у зв`язку із чим при проведенні робіт щодо необхідності обслуговування та ремонту стіни господарських будівель ОСОБА_2 повинна користуватися частиною земельної ділянки ОСОБА_1 , який у 2009 році приватизував земельну ділянку на 58 кв. м. більше, ніж було виділено її первісному землекористувачу, його діду ОСОБА_5 та змінив межу земельної ділянки. ОСОБА_2 вважає, що для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння АДРЕСА_1 необхідне встановлення земельного сервітуту. ОСОБА_1 відмовляється встановити земельний сервітут. Просила встановити земельний сервітут на умовах безоплатності та безстроковості для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння АДРЕСА_1 щодо земельної ділянки площею 10,12 кв. м. належної ОСОБА_1 згідно з планом земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_1 , який є додатком до висновку експерта № 3739-14 від 26.11.2014 року. Місцезнаходження на кадастровому плані земельної ділянки - кадастровий номер НОМЕР_1 . Адреси сторін: обтяжувач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ); обтяжуваний - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ); строк, на який встановлено сервітут - постійний; сервітут встановлюється без права зміни цільового призначення земельної ділянки та без права її забудови. Судові витрати у вигляді сплати судового збору та за висновок експертного будівельно-технічного дослідження по справі покласти на ОСОБА_1

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено; зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено частково та ухвалено:

встановити земельний сервітут на умовах безоплатності та безстроковості для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння АДРЕСА_1 щодо земельної ділянки площею 10,12 кв.м., ширина якої дорівнює 1 метр та яка належить ОСОБА_1 згідно з планом земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_1 , який є додатком до висновку експерта № 3739-14 від 26 листопада 2014 року, яка розташована вздовж лазні літ.В, літньої кухні літ.Г, сараю літ.Д, належних на праві власності ОСОБА_2 . Місцезнаходження на кадастровому плані земельної ділянки - кадастровий номер НОМЕР_4 . Адреси сторін: обтяжувач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ): обтяжуваний - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКППНОМЕР_3); строк, на який встановлений сервітут - постійний; сервітут встановлюється без права зміни цільового призначення земельної ділянки та без права її забудови;

в іншій частині позовних вимог зустрічного позову - відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 зніс належні йому: сарай літ.Б та душ літ.Д, які складали межу земельної ділянки між спірними домоволодіннями, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача за основним позовом ОСОБА_1 , та не вбачає порушення прав та підстав для задоволення позову за основним позовом. З огляду на характер спірних правовідносин, установлені обставини, суд приходить до висновку про відповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 , шляхом встановлення земельного сервітуту, критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Втручання в право на мирне володіння відповідачем належною йому на праві власності земельною ділянкою відповідає принципу справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача. Виходячи з системного аналізу наведених законодавчих норм, а також провівши аналіз і оцінку доказів, що надали сторони, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_2 є обгрунтованими та підлягають задоволенню частково в частині встановлення земельного сервітуту на умовах безоплатності та безстроковості, адже позивачем доведена неможливість задоволення власних потреб щодо користування належним їй майном в інший спосіб, ніж встановлення обтяження суміжної земельної ділянки (сервітуту), яка належить відповідачу. Щодо зобов`язання ОСОБА_1 до виконання умов земельного сервітуту, встановленого для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме лазні літ.В, літньої кухні літ. Г, сараю літ.Д з боку домоволодіння АДРЕСА_1 щодо земельної ділянки площею 10,12 кв.м. належної ОСОБА_1 згідно з планом земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_1 , то на даний час право позивача за зустрічним позовом не порушено, за таких обставин позовні вимоги в цій частині є передчасним, і на день розгляду справи підстав для задоволення такої заяви немає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки будівлі не відповідають діючим будівельним, санітарним, протипожежним нормам та правилам, та порушують законні права та інтереси позивача. Щодо задоволення зустрічного позову, то рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки запропоновані відповідачем умови земельного сервітуту є неприйнятними.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.2013 року індексний номер 4446973, яке було видано замість свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2009 року (т. 1, а. с. 9), домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 . Домоволодіння складається з: житлового будинку літ. Ж-3 з мансардою літ. м/с, терасами ж-2, Ж1-1, Ж2-1, загальною площею 363,9 кв. м., житловою площею 96 кв. м., ганком літ. ж, сарай, літ. Б, гараж літ. В, убиральня літ. Г, душ літ. Д, плавальний басейн літ. Е. Земельна ділянка площею 0,0658 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 29.02.2012 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 06.10.2010 року № 424/61 (т. 1, а. с. 10).

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.03.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1-179, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 (т. 2, а. с. 34). Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами складається з: А-1 - житловий будинок житловою площею 38,7 кв. м., загальною площею 58,4 кв.м, Г - літня кухня, Ж - убиральня, В - лазня, З - сарай (тимчасовий), К - альтанка, И - навіс, Д, Е - сараї , Б - гараж, № 1-10,1 - споруди. Земельна ділянка площею 0,0394 га. в межах згідно планом, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2016 року (т. 2, а. с. 36).

Вказані земельні ділянки є суміжними, зовнішні межі земельних ділянок були погоджені попередніми власниками зазначених домоволодінь.

03.10.2004 року були встановлені існуючі зовнішні межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 в натурі (т. 1, а. с. 90-91). З межами ділянки був згоден ОСОБА_4 , що підтверджується його підписом.

20.12.2009 року були встановлені існуючі зовнішні межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 в натурі (т. 1, а. с. 244-245). З межами ділянки був згоден ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом.

Відповідно до плану-схеми, наданої ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 14) вбачається, що власники домоволодінь АДРЕСА_5 відступили від встановленої межі між домоволодіннями № 32 та № 34 з боку сараю, літньої кухні, лазні, тимчасової прибудови у бік домоволодіння № 32 .

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №875-15 від 9 листопада 2015 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, жолоб відводу літньої кухні літ. Г у домоволодінні №34 за вказаною вище адресою зі сторони домоволодіння №32 улаштовано не на всю довжину сторони покрівлі, з якої здійснюється водовідвід опадів, а тому відвід частини опадів з покрівлі здійснюється на територію домоволодіння №32 , що не відповідає нормам державних будівельних норм «Містобудування. Планування i забудова міських i сільських поселень» 360-92 (далі - ДБН 360-92).

Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.

Відстань між огорожею домоволодіння № 32 та стінами споруд та будівель домоволодіння №34 в середньому складає 0,5 м, що не відповідає нормам ДБН 360-92. Відстань між будівлями №34 та житловим будинком № 32 складає 4,5 м, а за нормою передбачено 6,0 м.

У власника домоволодіння №34 відсутній доступ для обслуговування стін будівель та улаштування необхідних інженерно-технічних заходів по стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної земельної ділянки. Дана невідповідність виникла у зв`язку із тим, що згідно з умовними позначками в технічній документації станом на 5 вересня 2009 року вздовж огорожі та стін будівель домоволодіння №34 були побудовані господарські будівлі домоволодіння №32 , та на час проведення експертного дослідження на території домоволодіння №32 вказані господарські будівлі знесені.

Будівлі лазні літ. В, альтанки літ. К, сараїв літ. Д, Е, З, літньої кухні літ. Г у домоволодінні №34 відповідають вимогам проектної документації на їх будівництво, однак на час дослідження не відповідають діючим будівельним, санітарним, протипожежним нормам та правилам. Димохід на покрівлі бані, яка знаходиться на земельній ділянці №34, відповідає вимогам діючих будівельних, санітарних, протипожежних норм та правил. Літня кухня літ. Г не обладнана відведенням стоків на всю довжину сторони покрівлі, з якої здійснюється водовідвід опадів і відвід частини опадів на територію домоволодіння №32 ( т.1 а.с.152-161).

ОСОБА_1 став власником домоволодіння АДРЕСА_1 у 2009 році в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_8 , та зазначене домоволодіння складалося з: А-1 - житловий будинок шл.бл., житловою площею 48,7 кв.м., загальною площею 84,4 кв.м., Б- сарай шл.бл. бет., В- гараж, цегла,шл.бл., Г-убиральня цегла, Д- душ цегла, Е- плавальний басейн з/б, №1-14, І-ІІІ, ф-т - споруди ( т.1 а.с. 246-250). В 2010 році ОСОБА_1 приватизував земельну ділянку площею 0,0658 га., без погодження меж земельної ділянки з попередніми власниками домоволодіння №32 ( т.1 а.с. 239-245) та побудував 2-х поверховий з мансардою будинок замість старого ( т.1 а.с.9), зніс належні йому господарські будівлі, які межували з господарськими будівлями домоволодіння №34 та складали межу між домоволодіннями з 1970 років.

Судом встановлено, що 23 вересня 1954 року власником домоволодіння № 34 ОСОБА_4 був укладений договір на право будівництва будинку та безстрокове використання земельної ділянки загальною площею 400 кв.м., 23.03.1984 року рішенням виконавчого комітету районної ради народних депутатів Індустріального району ( т.1 а.с.79-83) житловий будинок АДРЕСА_2 відповідно до акту прийняття індивідуального будинку , було введено в експлуатацію.

Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи №875-15 від 9 листопада 2015 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, згідно з технічною документацією, наданою в матеріалах справи (а.с. 74), станом на 21.01.1984 року на земельній ділянці домоволодіння №34 були розташовані наступні споруди: Літ . В - сарай (на час дослідження споруда лазні), Літ. Д - сарай, Літ. Е - сарай, літ. Г - літня кухня та межа між домоволодіннями №34 та №32 проходила вдовж стіни Літ. В - сарай та на деякій відстані від стін споруд Літ. Д - сарай, Літ. Е - сарай, Літ. Г - літня кухня.

Згідно з умовними позначками в технічній документації, наданій в матеріалах справи станом на 05.06.2009 року, а саме штрихові лінії вдовж стін будівель та усних пояснень мешканців домоволодіння №34 на час складання технічної документації на території домоволодіння №32 вздовж огорожі та стін будівель домоволодіння №34 були побудовані господарчі будівлі власників домоволодіння №32 , що згідно ДБН360 -92** [5] п.3.25а* та 3.26 господарські будівлі і гаражі сусідніх ділянок допускається об`єднувати, про що на час слідження свідчить зблоковані гаражі на території домоволодіння №34 та домоволодіння №32 . На час дослідження на території домоволодіння №32 вздовж огорожі з домоволодінням №34 відсутні будь-які господарчі будівлі.

На час дослідження експертом було також встановлено, що вдовж стін будівель Літ. В -лазня, Літ . К - альтанка, Літ. Д - сарай, Літ. Е - сарай, Літ. З - сарай, Літ. Г - літня кухня з боку домоволодіння АДРЕСА_1 проходить огорожа домоволодіння

№32. Огорожа домоволодіння №32 являє собою металевий каркас з труб квадратного профілю з заповненням азбестоцементними прямокутними листами. Фундамент огорожі стрічковий залізобетонний, виконаний по всій довжині огорожі. Відстань між огорожею домоволодіння №32 та стінами споруд та будівель домоволодіння №34 в середньому складає -0,5 м. Відстань між будівлями домоволодіння №34 та житловим будинком домоволодіння 232 складає 4,5м.

Відповідно до наданої технічної документації станом з 2009 року, межа між домоволодіннями № 32 та №34 проходить вздовж стін будівель Літ. В - лазня, Літ . К -альтанка, Літ. Е - сарай, Літ. З - сарай, Літ. Г - літня кухня.

Отже, Літ . В - лазня, Літ . К -альтанка, Літ. Е - сарай, Літ. З - сарай, Літ. Г - літня кухня є межовими спорудами між земельними ділянками та не заважають власнику домоволодіння №32 в користуванні домоволодінням, а саме користування ОСОБА_1 будівлями і спорудами які він побудував у 2009 році.

Як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи, об`єкти нерухомості Літ. В - лазня, Літ. К -альтанка, Літ. Е - сарай, Літ. З - сарай, Літ. Г - літня кухня, розташованих у домоволодінні АДРЕСА_2 , відповідають вимогам проектної документації на їх будівництво.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 зніс належні йому: сарай літ.Б та душ літ.Д, які складали межу земельної ділянки між домоволодіннями, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача за основним позовом ОСОБА_1 , та не вбачає порушення прав та підстав для задоволення позову за основним позовом. З огляду на характер спірних правовідносин, установлені обставини, суд приходить до висновку про відповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 , шляхом встановлення земельного сервітуту, критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Втручання в право на мирне володіння відповідачем належною йому на праві власності земельною ділянкою відповідає принципу справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача. Виходячи з системного аналізу наведених законодавчих норм, а також провівши аналіз і оцінку доказів, що надали сторони, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_2 ,підлягають задоволенню частково в частині встановлення земельного сервітуту на умовах безоплатності та безстроковості, адже позивачем доведена неможливість задоволення власних потреб щодо користування належним їй майном в інший спосіб, ніж встановлення обтяження суміжної земельної ділянки (сервітуту), яка належить відповідачу. Щодо зобов`язання ОСОБА_1 до виконання умов земельного сервітуту, встановленого для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_2 , а саме лазні літ.В, літньої кухні літ. Г, сараю літ.Д з боку домоволодіння АДРЕСА_1 щодо земельної ділянки площею 10,12 кв.м. належної ОСОБА_1 згідно з планом земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_1 . Оскільки на даний час право позивача за зустрічним позовом не порушено, за таких обставин позовні вимоги в цій частині є передчасним, і на день розгляду справи підстав для задоволення такої заяви немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою та захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують право або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно частини третьої статті 98 ЗК України встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Статтею 99 ЗК України визначено види права земельного сервітуту. Перелік, зазначений в даній статті не є вичерпним. Згідно із ч. 1 ст. 99 ЗК України вимагати встановлення земельних сервітуту можуть власники або користувачі земельних ділянок.

Право земельного сервітуту передбачає можливість обмеженого платного або безоплатного користування чужою земельною ділянкою і не веде до позбавлення власника (користувача) земельної ділянки, щодо якої встановлюється сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ст. 100 ЗК України, позивач, як власник панівної земельної ділянки, має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї ділянки в судовому порядку, бо добровільної домовленості з цього питання не досягнуто.

Відповідно до частини третьої статті 402 ЦК України в разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7 види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Як вбачається з матеріалів справи, усі зазначені у технічному паспорті будівлі, які перейшли до ОСОБА_2 у спадок по заповіту після смерті її батька, були побудовані ним у період з 1958 по 1989 рік, узаконені, не є самочинними. Навпаки, ОСОБА_1 побудував триповерховий будинок у 2009 році з порушенням норм ДБН 360-92.

Зазначені обставини свідчать про те, що судом першої інстанції у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки будівлі не відповідають діючим будівельним, санітарним, протипожежним нормам та правилам, та порушують законні права та інтереси позивача колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, що споруди та будівлі домоволодіння № 34, зазначені у технічній документації та правовстановлюючих документах на домоволодіння не є самочинними, спірні будівлі є межовими спорудами між земельними ділянками і були погоджені попередніми власниками обох домоволодінь.

Житловий будинок було побудовано ОСОБА_1 у 2009 році, а спірні будівлі були побудовані ще у 1958 році; висновок судової будівельно-технічної експертизи від 09 листопада 2015 року про те, що димохід на будівлі лазні відповідає вимогам діючих будівельних, санітарних та протипожежних норм.

У 2005 році земельну ділянку домоволодіння № 34 ОСОБА_1 приватизував і межі земельної ділянки були погоджені й зазначені у державному акті, який є чинним.

Доводи апеляційної скарги про те, що задоволені зустрічні позовні вимоги, порушують його права, як власника, оскільки запропоновані відповідачем умови земельного сервітуту є неприйнятними, колегія суддів не може прийняти до уваги, у зв`язку з тим, що встановлено, що ОСОБА_2 не має доступу для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_2 , а саме лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння АДРЕСА_1 , та позивачем за зустрічним позовом доведена неможливість задоволення власних потреб щодо користування належним їй майном в інший спосіб, ніж встановлення обтяження суміжної земельної ділянки (сервітуту), яка належить відповідачу.

Судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко