Єдиний унікальний номер 243/7789/18 Номер провадження 22-ц/804/558/19
Головуючий в 1 інстанції: Старовецький В.І.
Суддя-доповідач: Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 243/7789/18 за позовом ОСОБА_2, за участю законного представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Словянської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_6,

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2018 року (суддя Старовецький В.І.), ухваленого в приміщенні Слов'янського міськрайонного суду Донецької області,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_2, за участю законного представника ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послався на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2001 року по 10 лютого 2004 року, є його батьками. З дня його народження та по теперішній час він зареєстрований та мешкає із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні. Коли йому виповнилося пів року, відповідач з метою позбавлення його житла, без згоди органу опіки та піклування подарував квартиру, в якій він був зареєстрований, своєму брату. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 05 вересня 2003 року з ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на його утримання у розмірі ? частки доходів. Батько жодного разу з ним не спілкувався, він ніколи не бачив батьківської ласки та турботи, оскільки батько ніколи не цікавився його життям та розвитком, а лише створював перешкоди у вихованні, зокрема, не надавав згоди його матері - ОСОБА_3 на виїзд до країни Європи для розвитку його світогляду та засвоєння певних знань для обрання майбутньої професії. Вважає, що батько ухилявся від виконання рішення суду про стягнення аліментів, ніколи не цікавився та не цікавиться станом його здоров'я, не приймав заходів для його оздоровлення, не піклувався про його фізичний розвиток, розвиток здібностей дитини, не переймався питаннями щодо отримання ним освіти, не відвідував його за місцем його мешкання та можливо що навіть не знає його в обличчя. Просив суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно нього - ОСОБА_2

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, за участю законного представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Словянської міської ради про позбавлення батьківських прав, відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити і позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Суд не дав належної оцінки наданим ним доказам, в підтвердження того, що відповідач не виконував своїх батьківських обов'язків.

Відповідачем подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити апеляційну без задоволення, а рішення Слов'янського міського суду від 06 грудня 2018 року без змін.

В обґрунтування відзиву послався на те, що під час прийняття рішення судом було досліджено усі надані сторонами докази, надано оцінку кожному доказу, що вбачається з тексту судового рішення, та обґрунтовано позицію суду з посиланням на чинні нормативні акти, що регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги є формальними і будь які належні докази, щодо доведеності доводів апеляційної скарги відсутні. Вважає, що рішення суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам законодавства.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки ( а.с. 111) від неї надійшла заява про перенесення судового засідання на іншу дату в зв'язку з її хворобою б(а.с.111).

На підставі ч.1 ст.305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

До заяви ОСОБА_6 не додано документів, які підтверджують її хворобу та свідчать про поважність причин відкладення розгляду справу.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що причини неявки ОСОБА_6 в судове засідання, призначене на 20 лютого 2019 року, не є поважними, тому розгляд справи належить проводити у відсутність відповідачів.

Законний представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки ( а.с.112).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с.115).

Представник Органу опіки та піклування Словянської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 114).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суд вважає, що апеляційна скарга задоволеною не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час позивачу виповнилося 16 років та він здатен самостійно вирішувати чи бажає він спілкуватися із батьком, з урахуванням вищезазначених норм права, обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку із недоведеністю їх позивачем по справі. Крім того, суд вважав, що позбавлення батьківських прав за відсутності підстав для цього по причині недоведеності, може вплинути на права та інтереси неповнолітньої дитини.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2001 року по 10 лютого 2004 року.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17 липня 2002 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Словянського міського управління юстиції (а.с. 5).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 05 вересня 2003 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі ? частки його доходів.

Згідно довідки-розрахунку Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 11 вересня 2016 року № 6-842 про стягнення аліментів з ОСОБА_4, станом на 01 вересня 2017 року останній має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 34 756,00 грн. (а.с. 7).

Відповідно до довідки-розрахунку Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № АСВП-8868571 від 02 серпня 2017 року про стягнення аліментів з ОСОБА_4, заборгованість відповідача становить 2 254,00 гривень (а.с. 8).

З довідки-розрахунку Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 8868517/45887 від 22 грудня 2017 року про стягнення аліментів з ОСОБА_4 вбачається, що станом на 01 грудня 2017 року заборгованість відповідача становить 4 236,00 гривень (а.с. 9).

Згідно виписки з протоколу № 5 засідання опікунської ради від 18 червня 2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (бабусі) було визначено час для спілкування із ОСОБА_2, а саме батькові - по вівторкам, середам, четвергам з 08 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин через тиждень, бабусі - по понеділкам з 08 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин через тиждень. Мати ОСОБА_3 було попереджено не чинити перешкоди батькові та бабусі у спілкуванні із дитиною (а.с. 27).

Відповідно до рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2004 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про скорочення порядку спілкування та участі у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_2 було відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визначення часу спілкування з неповнолітньою дитиною батькові було задоволено частково та визначено батькові та бабусі певні дні та години спілкування із дитиною, а саме батькові - по вівторкам, середам, четвергам з 08 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин через тиждень, бабусі - по понеділкам з 08 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин через тиждень. ОСОБА_3 було попереджено не чинити перешкоди у спілкуванні із дитиною (а.с. 28).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 27 вересня 2004 року було змінено порядок спілкування із ОСОБА_2, а саме батькові та бабусі було визначено спілкування по суботам та неділям кожного тижня з 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин (а.с. 29-30).

Згідно заяви ОСОБА_3 від 21 січня 2005 року остання зверталася до органів поліції (міліції) із заявою з приводу погроз з боку відповідача щодо викрадення ОСОБА_2 (а.с. 31).

Листом Слов'янського ГВ УМВС України в Донецькій області ОСОБА_3 було повідомлено, що факти зазначені нею у заяві від 21 січня 2005 року не підтвердилися та роз'яснено, що ОСОБА_3 не повинна перешкоджати у спілкуванні батька та бабусі із ОСОБА_2.(а.с. 32).

Згідно висновку органу опіки та піклування Словянської міської ради щодо виконання рішення апеляційного суду «Про порядок спілкування із дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1» від 19 січня 2005 року № 9 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повторно зверталися до опікунської ради з приводу створення перешкод у спілкуванні з боку матері ОСОБА_3 із сином (онуком) (а.с. 33).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_4 від 05 вересня 2018 року, із його заробітної плати було утримано кошти зі сплати аліментів у розмірі 10 478,35, в тому числі в рахунок погашення заборгованості у розмірі 9 234,01 гривень (а.с. 34).

Відповідно до заяви ОСОБА_8, що діяла за довіреністю ОСОБА_3 остання підтвердила, що отримала аліменти від ОСОБА_4 за період з 2004 року по 06 червня 2017 року (а.с. 36).

Згідно довідки-розрахунку Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 08 червня 2017 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_4, станом на 07 червня 2017 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 35).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Словянської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька було задоволено частково та надано ОСОБА_3 дозвіл на тимчасовий багаторазовий вивіз ОСОБА_2 з території України на територію Російської Федерації на період часу до 04 липня 2018 року (а.с. 38- 39).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2017 року рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року скасовано, в задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 41-43).

Згідно заяви відповідач звертався до уповноваженого з прав дітей м. Санкт-Петербурга Російської Федерації щодо встановлення місцезнаходження або місцеперебування свого сина ОСОБА_2, оскільки у 2014 році ОСОБА_3 тимчасово в'їхала на територію Російської Федерації до м. Санкт-Петербурга разом із сином та їхнє місцезнаходження відповідачу невідоме (а.с. 44).

Листом уповноваженого з прав дитини у м. Санкт-Петербурзі від 02 листопада 2017 року відповідачу було роз'яснено порядок звернення до державних установ та отримання інформації щодо сина ОСОБА_2 (а.с. 45).

Листом Уповноваженого Президента України з прав дитини від 23 жовтня 2017 року ОСОБА_4 було роз'яснено порядок звернення до Міністерства юстиції України для повернення дитини в Україну (а.с. 46).

Відповідно до запиту ОСОБА_4 від 30 листопада 2017 року до Державної бюджетної загальноосвітньої установи гімназії № 293 Красносельського району м. Санкт-Петербурга, відповідач намагався розшукати сина, надсилав йому листи, оскільки йому було відомо, що ОСОБА_2 навчався у вищевказаній гімназії (а.с. 47).

Згідно листа ОСОБА_4, що було адресовано ОСОБА_2, батько виявляв бажання до спілкування та налагодження родинних відносин із сином (а.с. 48).

Згідно заяви про забезпечення реалізації права доступу до дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей відповідач звертався до Міністерства юстиції України щодо повернення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до України (а.с. 49).

Листом Словянського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 11 січня 2018 року ОСОБА_4 було повідомлено про те, що звернення за фактом протиправних дій зі сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень за № 1253 від 12 січня 2018 року (а.с. 50).

Листом Словянського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 16 січня 2018 року ОСОБА_4 було повторно повідомлено про те, що заява відносно ОСОБА_3 зареєстрована до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за № 1696 від 16 січня 2018 року (а.с. 51).

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Словянської міської ради від 12 жовтня 2018 року, орган опіки та піклування вважає, що ОСОБА_4 недоцільно позбавити батьківських прав відносно ОСОБА_2, оскільки фактів ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню позивача встановлено не було (а.с. 58).

Згідно ч. 2 ст. 47 ЦПК України, неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 155 ч.4 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як роз'яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Матеріалами справи підтверджено , що батько виявляв бажання до спілкування та налагодження родинних відносин із сином (а.с.48).

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків, які б були давали підстави для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано.

З висновку органу опіки та піклування Словянської міської ради від 12 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 недоцільно позбавити батьківських прав відносно ОСОБА_2, оскільки фактів ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню позивача встановлено не було (а.с. 58).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав для відступлення від висновку органу опіки та піклування немає.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів про справі, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи позивача. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, крім того, вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 367 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: І.О. Дундар

О.І. Корчиста