САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/847/19
Провадження №6/726/26/19
УХВАЛА

26.04.2019 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А. ри секретарі Голик В.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Третього відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Мокренчука О.В., про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ :

Старший державний виконавець третього відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Мокренчук О.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника в якому вказує, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 726/2242/17 від 26.03.2018 року про зобов`язання ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди у його спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , визначення способів участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини, зобов`язання боржника надавати дитину до фактичного місця проживання стягувача.

Вказує, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, боржник на законні вимоги державного виконавця не реагує та ухиляється від виконання обов`язків покладених на нього законом. 08.06.2019 року боржник здійснила перетин державного кордону та на територію України більше не поверталась.

На підставі викладеного, з метою реального виконання рішення суду, просить суд ухвалити рішення, яким тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 Окрім того у поданні ставиться питання про зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з його донькою ОСОБА_3 , визначити способи участі батька у спілкуванні з дитиною, зобов`язання ОСОБА_1 вчинити інші дії.

Представник третього відділу ДВС Чернівецького МУЮ в судове засідання не з`явився.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні подання з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні третього відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області перебуває виконавче провадження ВП № 57508908, відкрите за постановою від 24.10.2018 року на підставі виконавчого листа Садгірського районного суду м. Чернівці від 04.06.2015 року у справі № 726/2242/17 від 36.03.2018 року про зобов`язання ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди у його спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , визначення способів участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини, зобов`язання боржника надавати дитину до фактичного місця проживання стягувача.

Державним виконавцем виїздом на місце, згідно Акту від 28.10.2018 року встановлено, що у АДРЕСА_1 / АДРЕСА_2 двері квартири були зачинені, зі слів сусідів боржник разом із дитиною виїхали за кордон.

Із відповіді ГЦОІ ДПС України, отриманої державним виконавцем 22.12.2018 року, на його запит № 14055 від 05.12.2018 року вбачається, що боржник ОСОБА_1 08.06.2018 року здійснила перетин державного кордону у ПП «Порубне», іншої інформації у вказаний період немає.

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, наведених в листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною ініціативою. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Так, на підтвердження своїх вимог, заявник вказує, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 57508908 від 24.10.2018 року, ОСОБА_1 зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Зазначає також, що копію постанови направлено боржнику на адресу АДРЕСА_3 Чернівці АДРЕСА_4 .

Як встановлено із рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26.03.2018 року у справі № 726/2242/17, станом на момент розгляду вказаної справи місце проживання боржника ОСОБА_5 було зареєстровано по АДРЕСА_5 .

Разом із тим, у вказаному рішенні зазначено, що фактичним місцем проживання боржника ОСОБА_5 є АДРЕСА_6 . Грозинці, АДРЕСА_7 .

У матеріалах подання відсутні будь-які відомості про виїзд державного виконавця за місцем реєстрації ( АДРЕСА_5 ) чи фактичного проживання ( АДРЕСА_7 ) боржника ОСОБА_5 з яких можна було б встановити дійсні відомості про місце проживання чи перебування боржника. Таким чином, державним виконавцем не було виконано належний обсяг виконавчих дій з метою пошуку боржника. Натомість вищевказаний акт від 28.10.2018 року було складено по вул. Хотинській, 49/51. Жодних відомостей про належність вказаного майна боржнику чи реєстрацію місця проживання чи перебування боржника за вказаною адресою не додано, а тому суд позбавлений можливості встановити причини проведення виконавчої дії за даною адресою. Проведений обсяг виконавчих дій не може бути визнано достатнім для встановлення місця перебування боржника. Окрім того, у матеріалах подання відсутнє підтвердження відправлення боржнику вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження та отримання її боржником.

Окрім, того, як це вбачається із відповіді ГЦОІ ДПС України, отриманої державним виконавцем 22.12.2018 року, на його запит № 14055 від 05.12.2018 року вбачається, боржник ОСОБА_1 08.06.2018 року здійснила перетин державного кордону у ПП «Порубне». Таким чином, боржник покинула територію України за більш ніж 4 місяці до відкриття виконавчого провадження, а тому ніяким чином не могла бути повідомлена про його існування та про обов`язки, які на неї було покладено державним виконавцем.

Разом із тим, відповідно п. 11.1., наказу Міністерства юстиції від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Згідно п.11.1.1. Наказу, подання повинно містити… ґ) підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до п. 11.1.5. Наказу, про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за державний кордон виконавець повідомляє боржника.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, ухилення боржника від виконання ним зобов`язань передбачає собою такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Виходячи з такого твердження, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, а задоволення подання про обмеження її у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язання. В даному випадку, сам факт невиконання самостійно боржником зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків, а повинно бути підкріплене фактичними доказами умисного його невиконання в матеріалах подання. Поняття «ухилення» є вольовим та умисним діянням.

Таким чином у матеріалах подання відсутні докази про те, що стягувач належним чином повідомив боржника про відкриття виконавчого провадження, що боржник належним чином отримав виклик державного виконавця, надіслання боржнику повідомлення про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. Більше того, державним виконавцем не було вчинено необхідних, ефективних та своєчасних виконавчих дій у повному їх обсязі для забезпечення виконання рішення суду. Незважаючи на таку неповноту вчинених у виконавчому провадженні дій, заявник, не доводячи протиправного умислу боржника на умисне ухилення від виконання законних вимог виконавця, звернувся до суду із вказаним клопотанням, основним механізмом якого є законне обмеження гарантованих прав особи. Застосування такого, у даній ситуації невиправданого обмеження без належних на те підстав, не встановить справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи та буде свавільним.

На підставі наведеного, ст. 33 Конституції України, ст.ст.18, 10, 24, Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», керуючись ст. ст. 12, 260, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні подання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя С. А. Асташев