ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/618/19
Провадження № 2/210/948/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"10" травня 2019 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі Головуючого судді Сільченко В. Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді знаходиться вищевказана позовна заява.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2018 року у справі №210/4091/18 задоволено позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд" про стягнення коштів, зокрема: стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 25 995,64 грн; середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 32 546,24 грн; моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн; судовий збір у сумі 704,80 грн; судові витрати на правову допомогу 3 000,00 грн.

Зазначене рішення суду не оскаржувалося відповідачем та набуло законної сили 27.09.2018; на його виконання 25.10.2018 судом видані виконавчі листи.

Металургійним ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області 26.10.2018 на виконання вказаного рішення суду відкрито виконавчі провадження ВП 57528349 (про стягнення 3704,80 грн.) та ВП 57528074 (про стягнення 59 541, 88 грн.).

До цього часу відповідач рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2018 у справі №210/4091/18 не виконав, порушене право позивача не відновив.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період часу з 22.07.2018 по 27.07.2018 у розмірі 8 056,00 грн. з урахуванням ч.ч. 10, 11 ст, 265 ЦПК України, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період часу з 28.08.2018 по день ухвалення рішення у справі №210/618/19 з урахуванням ч.ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України; 3 % річних (процентів за користування грошовими коштами) за невиконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2018 у справі №210/4091/18 за період часу 28.08.2018 по день ухвалення рішення у справі №210/618/19 з урахуванням ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України; інфляційні збитки за невиконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2018 у справі №210/4091/18 за період часу з 28.08.2018 по день ухвалення рішення у справі №210/618/19 з урахуванням ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України; судовий збір за майнову вимогу - 768,40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу адвоката - 4 000 грн. Крім того, позивач просить суд постановити відносно керівника ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" окрему ухвалу за порушення ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

В судове засідання сторони не викликалися.

Відповідач повідомлявся судом про перебування у провадженні вказаної справи, у зв`язку з чим йому було роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, порядок подачі клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

При цьому представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Так, представник відповідача зазначив, що вимоги стягувача щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами задовольняються в порядку надходження виконавчих документів, погашення заборгованості по заробітній платі перед Позивачем буде можливо лише після погашення вимог за виконавчими документами, які були пред`явлені до виконання раніше ніж судовий наказ по справі № 210/4091/18. Крім того, при розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені позивач не врахував кількість робочих днів на підприємстві відповідача, тобто тих днів, які повинні бути оплачені середнім заробітком. Також, Відповідач просить відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення 821,33 грн. 3 % річних та 1201,67 грн. інфляційних втрат.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог.

Так, з письмових матеріалів встановлено, що 27 серпня 2018 року рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та моральної шкоди задоволено частково; вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЖІНДУСТРБУД» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 25995 грн. 64 коп.; стягнути з Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЖІНДУСТРБУД» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 21.02.2018 року по 21.07.2018 року включно в сумі 32546 гривень 24 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 гривень 00 коп., а також витрати на правову допомогу.

Рішення суду не оскаржено та набрало законної сили 27.09.2018.

На виконання вказаного рішення суду видано виконавчі листи, Металургійним ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області 26.10.2018 відкрито виконавчі провадження ВП 57528349 - про стягнення 3704,80 грн. та ВП 57528074 - про стягнення 59 541, 88 грн. (а.с. 28, 29, 30, 31).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, з вказаного судового рішення встановлено, що ОСОБА_1 з 15.02.1985 р. працював у ЗАТ«Криворіжіндустрбуд», яке перейменовано у ПАТ «Криворіжіндустрбуд», потім - ПрАТ «Криворіжіндустрбуд», звільнений 20.02.2018 року відповідно ст.38 ч.1 Кодексу законів про працю України.

Згідно з довідкою відповідача, середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 на день звільнення 40,28 грн. (а.с. 20).

Згідно зі ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.43Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 р., держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.115КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Нормами ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно до ст.116КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Відповідно до ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

П. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства по оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України міститься у постановах від 24.10.2011 р. у справі № 6-39 цс 11, від 21.11.2011 р. у справі № 6-60 цс 11, від 03.07.2013 р. у справі № 6-60 цс 13, від 20.11.2013 р. у справі № 6-114 цс 13, від 05.10.2016 р. у справі № 6-2405 цс15, від 13.03.2017 р. у справі № 6-259цс17.

Приймаючи до уваги вказані положення законодавства та факт нездійснення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні на момент ухвалення даного рішення, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний позивачем період.

При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Абз. 1 п. 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (Абзац перший пункту 8 Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1398 від 30.07.1999 року).

Представник відповідача заперечував щодо вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, в підтвердження чого надав наказ від 05.03.2018 року № 23 «Про зміни в організації виробництва та праці та встановлення неповного робочого часу, у зв`язку із різким зниженням попиту на будівельні роботи, змінами в організації виробництва та праці з 07.05.2018 року встановлений неповний робочий день тривалістю 2 години на тиждень.

Однак суд не бере до уваги викладені у відзиві обґрунтування, оскільки в матеріалах справи міститься довідка від 19.06.2018 року надана позивачу відповідачем ПАТ "Криворіжіндустрбуд", якій суд надає доказове значення та згідно якої середньогодинна заробітна плата позивача становила 40,28 грн., при цьому позивач був звільнений 20.02.2018 року, тобто до моменту внесення змін в організацію виробництва та встановлення неповного робочого часу, що відбулось 05.03.2018 року.

Згідно вказаного наказу, останній стосується виключно та безпосередньо діючих працівників виробництва.

Так, рішенням суду від 27.08.2019 року судом було задоволено позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 21.02.2018 року по 21.07.2018 року включно.

Отже, подальше нарахування вказаної заборгованості слід здійснювати з 22.07.2018 року.

Суд погоджується з розрахунком позивача, здійснений за період з 22.07.2018 по 27.08.2018 (дата винесення рішення у справі №210/4091/18) у розмірі 8 056,00 грн. виходячи з такого:

40,28 грн (середньогодинна заробітна плата позивача) X 200 год. (робочих годин за

період затримки розрахунку при звільненні (25 робочих днів X 8 годин) = 8 056,00 грн.

У зазначеному періоді заборгованості на момент звернення до суду 37 календарних днів, 25 з яких 4 робочі, 11 з яких - вихідні, 1 з яких - святковий.

Також, суд погоджується з розрахунком позивача за період з 28.07.2018 року по дату підписання позовної заяви -01.02.2019 сума відшкодування склала 35 446,40 грн. виходячи з такого розрахунку:

40,28 грн (середньогодинна заробітна плата позивача) X 880 год. (робочих годин за період затримки розрахунку при звільненні (110 робочих днів X 8 годин) = 35 446,40 грн.

У зазначеному періоді заборгованості на момент звернення до суду 158 календарних днів, 110 з яких - робочі, 44 з яких - вихідні, 5 з яких - святкові.

Крім того, позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд" на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період часу з 22.07.2018 по день винесення рішення 10 травня 2019 року, а отже сума заборгованості за період з 02.02.2019 року по 10.05.2019 року складатиме 20945,60 грн., виходячи з такого розрахунку:

40,28 грн (середньогодинна заробітна плата позивача) X 520 год. (робочих годин за період затримки розрахунку при звільненні (65 робочих днів X 8 годин) = 20945,60 грн.

Отже, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненій за період часу з 28.08.2018 по 10.05.2019 року у розмірі 56392 грн.

З приводу позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних збитків за невиконання рішення суду від 27.08.2018 року суд зауважує наступне.

У відповідності до ст. 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України, викладених в листі від 01.07.2014 року щодо «Аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», - передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин.

В даному випадку, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими і регулюються нормами трудового законодавства, а не нормами ЦК України. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних (процентів за користування грошовими коштами) за невиконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2018 у справі №210/4091/18 за період часу 28.08.2018 по день ухвалення рішення у справі №210/618/19 з урахуванням ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України; інфляційні збитки за невиконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2018 у справі №210/4091/18 за період часу з 28.08.2018 по день ухвалення рішення у справі №210/618/19 задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про постановлення окремої ухвали, суд доходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Отже, відповідно до приписів ст. 262 ЦПК України, постановлення окремої ухвали це є правом суду, а не імперативною нормою закону.

Зважаючи на ту обставину, що в письмових матеріалах справи відсутні докази злісного ухилення від виконання судового рішення відповідачем, зважаючи на відсутність імперативної вказівки закону щодо постановлення такої ухвали, - суд доходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні даної позовної вимоги.

Позивач, окрім іншого, просить суд відшкодувати судові витрати, а саме сплачений судовий збір за майнову вимогу у розмірі 768,40 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн.

Вирішуючи по суті вказану позовну вимогу суд доходить до наступного висновку.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду ( ч.1,3 ст.133 ЦПК України).

Частиною 3 ст.138 ЦПК України встановлено, що граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Норма щодо обмеження або граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу ст.137 ЦПК України не передбачена.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що витрати на правничу допомогу складають 4000 гривень, згідно орієнтовного (попереднього) розрахунку судових витрат від 01.02.2019 року, Акту приймання-передачі наданих послуг №02 від 01.02.2019 року, квитанції про оплату послуг (а.с. 40, 56, 57).

Крім того, позивачем сплачено судових збір за вимогу майнового характеру, а саме стягнення 3% річних та інфляційних збитків, в розмірі 768,40 грн. (а.с. 1). Однак в задоволенні вказаної вимоги судом відмовлено, з вищевикладених підстав, а отже, в розумінні ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується.

Судові витрати у вигляді судового збору за стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід компенсувати з відповідача в дохід держави.

Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Керуючись ст. ст. 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЖІНДУСТРБУД» (, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 10) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період часу з 22.07.2018 по 27.07.2018 у розмірі 8056,00 грн. (вісім тисяч п`ятдесят шість гривень).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЖІНДУСТРБУД» (, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 10) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненій за період часу з 28.08.2018 по 10.05.2019 року у розмірі 56392 грн. (п`ятдесят шість тисяч триста дев`яносто дві гривні).

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЖІНДУСТРБУД» (, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 10) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: В. Є. Сільченко