Номер провадження: 22-ц/813/1399/19
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2018 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни, ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки припиненим та зняття заборони з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни, ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки припиненим та зняття заборони з нерухомого майна.

В обгрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що 30.03.2007 року між нею та ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого зараз є ТОВ «Фінансова компанія «Форінт») було укладено кредитний договір на суму 114 130 доларів США.

В забезпечення виконання зобов"язань за даним кредитним договором, сторонами було укладено договір іпотеки від 20.06.2007 року, відповідно до якого предметом виступила трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3

Згідно п.1.4. договору іпотеки реальна вартість предмета іпотеки визначена сторонами у 672 206 гривень.

Сума заборгованості ОСОБА_3 перед банком становить 1 046 918 гривень України.

Згідно актів державного виконавця Колечко Д.М від 28.03.2017р., від 31.03.2017р., від 11.07.2017р., реалізовано майно ОСОБА_3 на суму рівну 1 786 881 гривень України, тобто яка перевищує суму заборгованості за виконавчими листами виданими Суворовським районним судом м.Одеси.

Факт відсутності заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 перед банком в силу реалізації її майна в рахунок погашення заборгованості, в тому числі за рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26.03.2012р., встановлено ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 15.01.2018р. (справа № 523/13607/17).

Таким чином, основні зобов'язання ОСОБА_3 виконані в повному обсязі, а тому згідно з п.1.6 договору іпотеки, основне зобов'язання припинено.

Згідно п.5.2 договору іпотеки, право іпотеки та відповідно і цей договір, припиняє чинність у разі припинення основного зобов'язання іпотекою.

24.05.2018 року представник ОСОБА_3 звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. з вимогою визнати договір іпотеки припиненим та зняття заборони, проте нотаріус відповіді не надав, що стало підставою звернення до суду.

Вподальшому, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3.

Заборонено банку ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" здійснювати будь-які дії з позасудового врегулювання до набрання законної сили рішенням по справі № 522/10994/18.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2018 року та постановити нову, якою відмовити заявнику у забезпеченні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Забезпечення позову регулюється розділом 1 главою 10 ЦПК України.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2007 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/0074/74/72513, за умовами якого остання зобов"язалася до 30.03.2027 року повернути ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" кредит у розмірі 114 130 доларів США разом з відсотками, який надавався на придбання квартири.

20.06.2007 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого виступила квартира АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_3

В справі, яка переглядається, предметом позову є визнання договору іпотеки припиненим, з посиланням на відсутність у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором перед банком в силу реалізації її майна в рахунок повного погашення заборгованості.

Проте, як зазначає позивач, незважаючи на відсутність заборгованості, банк продовжує надсилати на адресу ОСОБА_3 повідомлення про заходи позасудового врегулювання спору, що стало підставою звернення ОСОБА_3 з позовом до суду та заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на предмет іпотеки.

Враховуючи предмет позову та обставини справи, суд першої інстанції вірно вжив заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, оскільки даний вид забезпечення позову повністю співмірний із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, необхідності у забороні ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" здійснювати будь-які дії з позасудового врегулювання, що витікають з кредитного договору, до набрання законної сили рішенням по справі, не має, оскільки завданням арешту майна, в даному випадку, є запобігання можливості його відчуження.

Тобто, наслідком арешту майна є тимчасове виключення майна з цивільного обігу взагалі з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

З урахуванням наведеного, накладення судом заборони здійснювати будь-які дії з позасудового врегулювання до набрання законної сили рішенням суду підлягає виключенню з ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 17.07.2018 року.

Доводи апеляційної скарги, що вживши забезпечення позову, суд нівелював природу інституту іпотеки, що проявляється в наявності перепон, які унеможливлюють реалізації іпотекодержателем своїх законних прав, а також унеможливлює виконання судового рішення, не є спроможніми, оскільки забезпечення позову є тимчасовим та має за мету до вирішення справи по суті усунути саму можливість відчужити майно і тим самим утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Інші доводи, що стосуються заборгованості ОСОБА_5 перед банком, не є предметом перегляду в апеляційному порядку, тому їм оцінка не надається.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду зміні, шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частини вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" здійснювати будь-які дії з позасудового врегулювання до набрання законної сили рішенням суду по цій справі.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2018 року про забезпечення позову змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини заборону ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" здійснювати будь-які дії з позасудового врегулювання до набрання законної сили рішення по справі № 522/10994/18.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 25.04.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

А.П. Заїкін