Справа № 562/909/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" травня 2019 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі головуючого судді Мички І.М.

при секретарі Кондратюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

У поданій до суду заяві ОСОБА_1 просить визнати право власності на нерухоме майно, а саме на адміністративне приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2004 року ним було придбано приміщення адміністративного корпусу, розташованого за адресою АДРЕСА_1, готовність якого складала 76 відсотків, яке в процесі господарської діяльності було добудоване.

Позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи без його участі, за наявних у справі доказів.

Відповідач подав заяву, в якій вимоги позову визнає і просить прийняти рішення без його участі.

З'ясувавши обставини справи, вивчивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про під ставність позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2004 року придбав приміщення адміністративного корпусу, розташованого за адресою АДРЕСА_1, готовність якого складала 76 відсотків. На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка для будівництва міні-АТП та обслуговування адміністративного приміщення площею 0,4222 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Вказаний державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №10 від 21.04.2005 року, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

В подальшому в процесі господарської діяльності ОСОБА_1 було добудовано адміністративне приміщення. Дане будівництво було проведено без отримання відповідних дозволів, належно затвердженого проекту, проте з додержанням архітектурних, будівельних норм і правил, а також на земельній ділянці з відповідним цільовим призначенням.

За приписами ст.90 Земельного кодексу України власники (користувачі) земельних ділянок, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема самостійно господарювати на землі і споруджувати житлові будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Приписи ст.ст. 13, 14 Конституції України визначають, що від імені Українського народу право власності здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. При цьому визначено, що усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до п.п.1 п.2 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності. Згідно із ст.392 Цивільного кодексу України власник може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

У відповідності до ч.5 ст.376 Цивільного кодексу України на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно побудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Статтею 415 Цивільного кодексу України встановлено, що землекористувач (власник) має право власності на будівлі (споруди), збудовані на земельній ділянці.

Частиною 2 ст. 331 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. .

За правилами ч. 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Дослідивши письмові докази по справі суд прийшов висновку про можливість задоволення даного позову.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності їх визнання.

На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси осіб

Керуючись ст.ст.258-273, 351-355 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 392 України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на адміністративне приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, в разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя