Ухвала

21 травня 2019 року

м. Київ

справа № 128/2591/16-ц

провадження № 61-4373ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2018 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 березня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для звернення до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів, а також заявнику слід було надати квитанцію (платіжне доручення) про сплату судового збору, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 290, заявник отримала вказану ухвалу 01 квітня 2019 року.

09 квітня 2019 року на виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме - клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та про звільнення від сплати судового збору.

ОСОБА_1 в клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження посилається на те, що 19 червня 2018 року вона звернулася з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення разом із заявою про звільнення її від сплати судового збору. Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме - для надання квитанції про сплату судового збору в розмірі 7 000 грн. На вимогу вказаної ухвали вона надіслала заяву про повторний розгляд її заяви про звільнення від сплати судового збору у зв`язку із скрутним майновим станом. Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року зменшено розмір судового збору за подання касаційної скарги до 5 000 грн та продовжено строк для усунення недоліків, а саме - для надання квитанції про сплату судового збору у розмірі 5 000 грн. 30 листопада 2018 року вона повторно подала клопотання про звільнення від сплати судового збору, однак ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання та продовжено строк для усунення недоліків. 12 грудня 2018 року вона втретє подала клопотання про звільнення від сплати судового збору, однак ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2019 року її касаційну скаргу визнано неподаною та повернуто. 21 лютого 2019 року вона повторно звернулася з касаційною скаргою на вказані судові рішення.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ЄСПЛ вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено заявникові строк для сплати судового збору в розмірі 7 000 грн. ОСОБА_1 також просила звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на похилий вік (67 років) та скрутний майновий стан, на підтвердження чого приєднала копію довідки про отримання нею пенсії за віком із січня 2017 року (1 468,63 грн) по грудень 2017 року (1 584,37 грн). У клопотанні про звільнення від сплати судового збору судом було відмовлено.

На виконання вимог ухвали від 31 серпня 2018 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зменшення розміру судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 зменшено розмір судового збору за подання касаційної скарги до 5 000 грн, касаційну скаргу залишено без руху для сплати судового збору, продовжено строк для усунення недоліків.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 подала клопотання про звільнення від сплати судового збору, обґрунтовуючи його потребою в поминальному обіді на річницю смерті її чоловіка. Просила врахувати її скрутний майновий стан і задовольнити клопотання. Доказів про майнову неспроможність сплатити судовий збір, про відсутність інших доходів, окрім пенсії за віком, вона не приєднала.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, касаційну скаргу залишено без руху для сплати судового збору, продовжено строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали від 12 грудня 2018 року надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому вона втретє просила переглянути її попередні клопотання і звільнити її від сплати судового збору. При цьому вона знову не приєднує ніяких доказів на підтвердження своєї неспроможності сплатити судовий збір.

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2018 року визнано неподаною та повернуто заявнику у зв`язку з несплатою судового збору за подання касаційної скарги.

Наведені заявником обставини для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки ОСОБА_1 вже зверталася з касаційною скаргою на вказані судові рішення, вона була обізнана про стан розгляду її касаційної скарги, про що свідчить неодноразове звернення її до суду з клопотаннями про звільнення від сплати судового збору. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення. Інших підстав поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження заявником не наведено.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення підстави для поновлення цього строку є неповажними, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги не підлягає окремому розгляду.

Керуючись частиною третьою статті 393, пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року та постанови Апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2018 року, наведені у клопотанні ОСОБА_1 , неповажними.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук