ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 травня 2019 року

м. Харків

справа № 639/1051/19

провадження № 22-ц/818/2272/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 лютого 2019 року, постановлену у складі судді Баркової Н.В., у справі за поданням державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Іваницької Альони Олегівни, заінтересована особа - ОСОБА_5, про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області) звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, мотивуючи яке зазначила, що на виконанні у МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області знаходиться виконавче провадження № 35706468 з примусового виконання виконавчого листа № 6/2018/364/2012/03, виданого 30 листопада 2012 року Київським районним судом м. Харкова, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики у розмірі 1 275 604, 20 грн.

Посилаючись на те, що отримавши 04 лютого 2016 року копію постанови про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_1 на виклики державного виконавця не з`являється, місцезнаходження належного боржнику автомобіля «БМВ» виявити не вдалося, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Фірма «Клич», але заборгованість не сплачує, отже ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, державний виконавець просила тимчасово обмежити ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, до виконання ним зобов`язань за судовим рішенням.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 лютого 2019 року подання державного виконавця МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання покладених на нього зобов`язань, без вилучення паспортного документу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити.

В обґрунтування скарги зазначив, що державним виконавцем не надано належних доказів його свідомого ухилення від виконання покладених судовим рішенням зобов`язань, а тому відсутні встановлені законом підстави для обмеження його у праві виїзду за межі України.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги посилаючись на те, що виконавцем були проведені виконавчі дії, направлені на виявлення майна боржника, отримані відповіді про відсутність відкритих рахунків у фінансових установах, здійснено вихід державного виконавця за адресою боржника, проте боржником рішення суду не виконується, заборгованість не сплачено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що на виконанні у МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області знаходиться виконавче провадження № 35706468 з примусового виконання виконавчого листа № 6/2018/364/2012/03, виданого 30 листопада 2012 року Київським районним судом м. Харкова, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики у розмірі 1 275 604, 20 грн.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що отримавши у лютому 2016 року постанову про відкриття вищевказаного виконавчого провадження, боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання покладених судовим рішенням зобов`язань, що є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Однією з основних засад цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини в рішенні, ухваленому 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» (п.34) зазначив, що: таким чином пункт 1 статті 6 Конвенції передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь-якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні ґарантії, які надано сторонами у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би ґарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як положення, що лише ґарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 (див. «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), Reports of Judgments and Decisions, 1997-ІІ, с. 510, п.40.

Повноваження суду щодо вирішення питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України визначені статтею 441 ЦПК України.

Так, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд в Україну врегульований Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України». Право громадянина України на виїзд з України може бути

тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника - фізичну особу судовим рішенням, а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дія або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Встановлено та не заперечується ОСОБА_1 , що копію постанови державного виконавця Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції від 10 грудня 2012 року про відкриття виконавчого провадження № 35706468 з примусового виконання виконавчого листа № 6/2018/364/2012/03, виданого 30 листопада 2012 року Київським районним судом м. Харкова, про стягнення на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики у розмірі 1 275 604, 20 грн., він отримав особисто 04 лютого 2016 року.

Постановою державного виконавця від 10 грудня 2012 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати його відчуження.

Постановою державного виконавця від 13 вересня 2017 року оголошено розшук майна боржника, зокрема, автомобіля марки «BMW», модель «320», сірого кольору, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який було придбано ОСОБА_1 у грудні 2016 року.

Місцезнаходження вказаного автомобіля встановити державному виконавцю не вдалося.

01 листопада 2018 року та 06 листопада 2018 року державним виконавцем на адресу боржника ОСОБА_1 було направлено виклики державного виконавця з вимогою з`явитися до відділу, які направлялися на адресу боржника та були отримані ним особисто, про що свідчать копії квитанцій ДП «Укрпошта» та роздруківки результатів відстежень руху поштових відправлень за трек-номерами.

14 січня 2019 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою проживання боржника, ОСОБА_1 не знайдено, місцезнаходження належного йому автомобіля «BMW 320D» не виявлено, про що складено відповідний акт.

Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції зобов`язання щодо виплати заборгованості за договором позики у розмірі 1 275 604 грн. ОСОБА_1 не виконані навіть частково.

Доводи ОСОБА_1 про те, що йому не було відомо про відкриття виконавчого провадження є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, 01 червня 2013 року інспектором патрульної служби ГУМВС України в Харківській області було складено акт тимчасового затримання транспортного засобу, з якого вбачається, що на підставі постанови державного виконавця Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції безпосередньо у ОСОБА_1 . було вилучено та доставлено для подальшого зберігання належний ОСОБА_1 автомобіль «ВАЗ 2103».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року було задоволено подання державного виконавця Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції.

Оскільки боржник ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність невиконаних зобов`язань, не вчинив жодних дій на погашення заборгованості, тобто свідомо ухиляється від виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення подання державного виконавця про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова