Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 585/2748/15-ц

провадження № 61-44632св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача -Мандик Вадим Анатолійович,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник відповідачів - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства«УкрСиббанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області, у складі судді Євлах О. О., від 11 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області, у складі колегії суддів: Собини О. І., Криворотенка В. І., Хвостика С. Г., від 16 серпня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду із позовом доОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 15 листопада 2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 21 500, 00 доларів США з терміном повернення не пізніше 14 листопада 2017 року зі сплатою 13,90 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором 15 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 157195. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за вищевказаним кредитним договором позивач звернувся до суду із цим позовом і просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15 листопада 2007 року у сумі 43 414, 08 доларів США, пеню у сумі 338 219, 02 грн, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем при зверненні з позовом до суду до боржника ОСОБА_1 пропущений трирічний строк позовної давності, а вимоги до поручителя ОСОБА_4 також задоволенню не підлягають у зв`язку із припиненням поруки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 16 серпня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду із цим позовом, про застосування наслідків спливу якого було заявлено стороною спору. Позивачем змінено строк виконання основного зобов`язання шляхом направлення досудової вимоги про дострокове повернення усієї суми отриманих коштів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 16 серпня 2018 рокускасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що сторони погодили термін повернення заборгованості до 14 листопада 2017 року, а також строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, які встановлені графіком погашення кредиту. Початок перебігу позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту порушення строку його виконання. Розрахунок заборгованості, серед іншого, включає і заборгованість за щомісячними платежами, строк позовної давності за якими ще не сплив, та знаходиться в межах загального (трирічного строку) позовної давності. Судами неправильно застосовано до спірних правовідносин положення частини п`ятої статті 261 ЦПК України. Враховуючи порядок щомісячного нарахування процентів, висновок судів попередніх інстанцій про пропуск позовної давності є передчасним та суперечить умовам кредитного договору, оскільки проценти нараховані в межах строку позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2019 року справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу представник відповідачів - Цюпка О. В . посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів, викладених у судових рішеннях, та не є такими, що дають підстави для їх скасування. Із урахуванням встановлених у справі обставин судами правильно застосовано положення статті 267 ЦК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а. с. 5-13, т. 1).

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 21 500, 00 доларів США з терміном повернення не пізніше 14 листопада 2017 року зі сплатою 13, 90 % річних.

Згідно пунктів 4.1, 4.3 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та/або сплати процентів за кредит ОСОБА_1 повинен сплатити банку додатково до встановленої процентної ставки пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквівалент) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Також передбачено, що у випадку порушення будь-якого із своїх зобов`язань, що передбачені пунктом 3.4.2 цього договору, відповідач зобов`язаний сплатити банку неустойку за таке порушення у розмірі 500 грн.

Згідно пункту 6.2 кредитного договору у разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати за кредитом є наступним: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимогу) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимоги) про порушення зобов`язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, б) позичальник не усунув зазначених банком зобов`язань позичальника за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку: терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються таким, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку; не пізніше дати дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит позичальник зобов`язується виконати у повному обсязі й інші власні грошові зобов`язання, передбачені договором; в разі порушення позичальником нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої ним суми кредиту та/ або сплати плати за кредит за договором, вважається, що такий позичальник користується кредитом понад строк, встановлений договором, при цьому, починаючи з наступного робочого дня, сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит - відповідно простроченими процентами та/або простроченими комісіями (т. 1 а. с. 5-13).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 15 листопада 2007 року було укладено договір поруки № 157195, відповідно до пункту 1.1 якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли за кредитним договором. Відповідно до пункту 1.3 поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, а відповідно до пункту 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною (т. 1 а. с. 24-25).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15листопада 2007 року між банком та ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки № 69714 (нерухомого майна), відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю будинок з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 78).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 березня 2013 року у справі № 1815/40/12 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_8 , третя особа - ОСОБА_1 скасовано рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2012 року та ухвалене нове рішення про задоволення позовних вимог й звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1 , у рахунок погашення заборгованості за договором споживчого кредиту № 0 від 15 листопада 2007 року у сумі 244 697 грн 29 коп. (т. 1 а. с. 181-182). Рішення набрало законної сили, але за повідомленням представників сторін на даний час не виконано.

Станом на 20 серпня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15 листопада 2007 року визначена банком у сумі 43 414, 08 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом 19 169, 99 доларів США, з яких: прострочена заборгованість 14 240, 46 доларів США; заборгованість за відсотками 24 244, 09 доларів США, з яких - прострочена заборгованість 23 384, 23 доларів США. Також нарахована пеня на загальну суму 337 719, 02 грн, з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 126 307, 65 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками 21 1411, 37 грн, а також згідно пункту 4.3 кредитного договору неустойка у сумі 500 грн, тобто всього - 338 219, 02 грн (т. 1 а. с. 27-39, т. 2 а. с. 27 - 39).

Судами також було встановлено, що повідомленням-вимогою № 30-61-12694 від 31 жовтня 2011 року позивач АКІБ «УкрСиббанк» поставив перед відповідачем ОСОБА_1 вимогу про необхідність дострокового повернення кредиту та погашення інших платежів за кредитом протягом 31 календарного дня з дати відправлення повідомлення (т. 2, а. с. 52).

Направлення позивачем вимоги відповідачу про дострокове повернення кредиту встановлено також і вказаним вище рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 березня 2013 року у справі № 1815/40/12 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_8 , третя особа - ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 181-182).

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строк починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Посилання представника відповідачів на сплив позовної давності за вимогами кредитора є підставою для застосування наслідків пропуску вказаного строку (заява відповідача - т. 1 а. с. 152).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цих норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 3.1 договору поруки від 15 листопада 2007 року № 157195 встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Вказаним договором поруки, не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як і сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Враховуючи положення частини другої статті 1050 ЦК України, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту дострокового.

Отже, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов`язання та зумовлює початок перебігу позовної давності.

Як встановлено судами, повідомленням-вимогою № 30-61-12694 від 31 жовтня 2011 року позивач АКІБ «УкрСиббанк» поставив перед відповідачем ОСОБА_1 вимогу про необхідність дострокового повернення кредиту та погашення інших платежів за кредитом, протягом 31 календарного дня з дати відправлення повідомлення. Направлення позивачем вказаної вимоги встановлено також рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 березня 2013 року у справі № 1815/40/12.

Таким чином кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 6.1.2 договору про надання споживчого кредиту право на односторонню зміну строку виконання основного зобов`язання, тому саме із зміненого і визначеного банком дня виконання основного зобов`язання починається відлік трирічного строку для пред`явлення вимоги до боржника та строк чинності поруки.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову банку у задоволенні позову про стягнення солідарно з позичальника та поручителя основної суми кредиту за договором споживчого кредиту та процентів, пені, нарахованих станом на 31 жовтня 2011 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що банк досудовою вимогою від 31 жовтня 2011 року змінив строк виконання основного зобов`язання, однак з позовом як до боржника, так і до поручителя звернувся лише 04 вересня 2015 року, тобто за межами встановлених законом строків - трирічного строку для пред`явлення позову до боржника і шестимісячного строку до поручителя.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення із відповідачів солідарно суми основної суми кредиту за договором споживчого кредиту та процентів, пені, нарахованих станом на 31 жовтня 2011 року, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду, оскільки суди в цій частині правильно застосували до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Рішення судів попередніх інстанцій щодо підстав відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, нарахованих починаючи з листопада 2011 року, та пені підлягають зміні, видячи із наступного.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено судами, повідомленням-вимогою № 30-61-12694 від 31 жовтня 2011 року позивач поставив перед боржником вимогу про необхідність дострокового повернення кредиту, а рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 березня 2013 року у справі № 1815/40/12 задоволено позовні вимоги банку, заявлені у листопада 2011 року, та звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1 , у рахунок погашення заборгованості за договором споживчого кредиту № 0 від 15 листопада 2007 року у сумі 244 697, 29 грн, що складається із заборгованості за простроченим кредитом у сумі 153 164, 39 грн, по прострочених процентах - 76 336, 47 грн, 6212, 71 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 8 483, 72 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах та 500 грн неустойки.

У порушення вимог статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не звернув увагу на те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, пред`явив досудову вимогу щодо повернення усієї суми заборгованості, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, отримав судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків, отже позбавлений права на нарахування процентів та пені за кредитним договором після закінчення строку кредитування, а тому у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими починаючи з листопада 2011 року, та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками необхідно відмовити за їх необґрунтованістю.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).

Із урахуванням викладеного, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року та постанова Апеляційного суду Сумської області від 16 серпня 2018 року підлягають зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення нарахованих з листопада 2011 року відсотків та пені за відсотками.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року та постанови Апеляційного суду Сумської області від 16 серпня 2018 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 щодо стягнення заборгованості за відсотками та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками з урахуванням мотивів, викладених у мотивувальній частині цієї постанові.

В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 16 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта