Ухвала

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 468/1127/16-ц

провадження № 61-9915ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 серпня

2017 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від

15 квітня 2019 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих порушенням правил користування електроенергією,

ВСТАНОВИВ:

20жовтня 2016 року публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (далі - ПАТ «Миколаївобленерго») звернулось до суду із позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення боргу за актом про порушення Правил користування електричною енергією для населення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 безобліково споживав електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . 17 серпня 2016 року представниками філії ПАТ «Миколаївобленерго» Баштанського району під час рейдової перевірки у будинку за вищевказаною адресою, що належить споживачеві ОСОБА_1 , було виявлено використання «штучного нуля», що прямо суперечить дотриманню вимог діючих на той момент Правил користування електроенергією для населення (далі - ПКЕЕН). За вищевказаним порушенням представниками філії було складено акт про порушення № S 3185 від 17 серпня 2016 року у двох примірниках, який підписаний представниками енергопостачальної організації. Відповідач підписав вказаний акт без зазначення претензій. Комісією філії з розгляду складеного акту було прийнято рішення, що у результаті порушення ПКЕЕН відповідачем було нанесено товариству збитки у вигляді недорахованої електроенергії на суму 30 487,74 грн. Розрахунок суми завданих збитків було проведено за період з 17 серпня 2013 року по 17 серпня 2016 року, за 3 роки від дня припинення електропостачання до дня усунення самовільного підключення, але не більше трьох років. Рахунок було вручено відповідачу під підпис 18 серпня 2016 року під час засідання комісії філії по розгляду актів про порушення ПКЕЕН. Отриманий рахунок відповідач повинен був оплатити протягом 10 днів з дня отримання. Однак, станом на 13 жовтня 2016 року заборгованість не погашена.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Миколаївобленерго» просило суд стягнути зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївобленерго» заборгованість за актом про порушення ПКЕЕН у розмірі 30 487,74 грн.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від

07 серпня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Миколаївобленерго» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївобленерго» заборгованість за актом про порушення Правил користування електричною енергією для населення від 17 серпня 2016 року у розмірі 30 487,74 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року скасовано рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2017 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ПАТ «Миколаївобленерго» у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року скасовано рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2017 року залишено без змін.

11 травня 2019 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку звернувся ОСОБА_1 із касаційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2017 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Миколаївобленерго» відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 468/1127/16-ц є стягнення заборгованості,завданих порушенням правил користування електроенергією, у розмірі

30 487,74 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом враховано, що оскаржуване судове рішення судом апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2017 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2017 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих порушенням правил користування електроенергією.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило