ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року по справі за позовом Кредитної спілки "Союз-Дніпро" до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Кредитної спілки "Союз-Дніпро" про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року Кредитна спілка "Союз-Дніпро" звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 18 серпня 2014 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір №1944/14, згідно якого остання отримала кредитні кошти у сумі 19170,00 грн. строком на 18 місяців починаючи з 18 серпня 2014 року по 17 лютого 2016 року, а ОСОБА_3 зобов'язалась повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Однак, ОСОБА_3 не виконала належним чином умови договору, в зв'язку з чим, станом на 31.03.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 92521,14 грн., з яких 12814,63 грн. - залишок по тілу кредиту, 79706,51 грн. - проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену суму боргу та судові витрати по справі (а.с. 105-106).

ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 18.08.2014 року між сторонами був укладений кредитний договір №1944/14, згідно умов якого КС «Союз-Дніпро» надав ОСОБА_3 кредит на споживчі цілі в розмірі 19170,00 грн. строком на 18 місяців по 17.02.2016 року. Даний кредитний договір від 18.08.2014 року є недійсним, оскільки її знайома, гр. ОСОБА_4, звернулась до неї та її чоловіка з проханням бути її поручителями, оскільки ОСОБА_4 мала намір отримати в КС «Союз-Дніпро» кредит. 18.08.2014 року при оформленні кредиту та договору поруки в приміщенні відділення КС «Союз-Дніпро» за адресою по вул. Полтавська м. Павлоград були присутні представник спілки Хазієва Н.М., ОСОБА_4, вона та її чоловік. Представник спілки надала їй, позивачці, на підпис та її чоловіку документи, пояснила, що позивач за зустрічним позовом та її чоловік поручаються за ОСОБА_4, усвідомлюючи, що вона підписує договір поруки разом з чоловіком. ОСОБА_3 підписала дані документи, при ній представник спілки видала з сейфу гроші ОСОБА_4 і вони залишили приміщення, при цьому ніяких екземплярів договорів їй не видавалось. У вересні 2014 року їй подзвонив представник спілки та повідомив, що кредит не сплачується і у разі несплати кредиту на належне їй та її чоловікові майно, буде накладено арешт і воно буде продано. Вона одразу звернулась до ОСОБА_4 з питання несплати кредиту, проте виявилось, що ОСОБА_4 покинула сім'ю, виїхала в невідомому напрямку. Потім їй стало відомо, що ОСОБА_4 отримувала кредити в кредитній спілці, в інших банках, не повертала їх і за цих причин вона виїхала з села, місцезнаходження її нікому не відомо. Кредитна спілка повідомила її, що у будь-якому разі вона повинна сплачувати кредит, оскільки несе як поручитель відповідальність за позичальника. Потім представником спілки їй було роз'яснено, що вона не поручитель, а позичальник. Копію договору від 18.08.2014 року вдалось отримати тільки у травні 2015 року, з цього часу їй стало відомо, що вона згідно даного договору є позичальником. Також зазначає, що Кредитна спілка відповідно до вимог закону надає кредити тільки членам своєї спілки, що також визначено в Статуті кредитної спілки. Заяв про вступ до кредитної спілки позивач за зустрічним позовом не надавала, пайових та вступних внесків не сплачувала, заяв про видачу їй кредиту вона не надавала в кредитну спілку, грошові кошти від кредитної спілки не отримувала, ніякого наміру на отримання кредиту не мала, а договір кредиту, оформлений на її ім'я, - поза її волею. Тому ОСОБА_3 просила визнати недійсним кредитний договір №1944/14 від 18.08.2014 року, укладений між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та ОСОБА_3 (а.с. 75-77).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року позов Кредитної спілки "Союз-Дніпро" задоволено, стягнуто ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки "Союз-Дніпро" заборгованість за кредитним договором №1944/14 від 18 серпня 2014 року у загальній сумі 92521,14 гривень, з яких 12814,63 грн. - залишок по тілу кредиту, 79706,51 грн. - проценти нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів, а також витрати на судовий збір в сумі 1762,00 гривень. У задоволенні позову ОСОБА_3 до Кредитної спілки "Союз-Дніпро" про захист прав споживачів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним та ухвалення нового судового рішення про задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні первісних позовних вимог кредитної спілки про стягнення заборгованості.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм судових повісток, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткової зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 18 серпня 2014 року між Кредитною спілкою "Союз-Дніпро" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1944/14, за умовами якого кредитна спілка надала ОСОБА_3 (позичальник) кредитні кошти у сумі 19170,00 грн. на споживчі цілі, строком на 18 місяців починаючи з 18 серпня 2014 року по 17 лютого 2016 року (а.с. 4-5).

Відповідно до п. 1.1 Договору, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти в день отримання грошових коштів за кредитом із розрахунку 21,76 % на суму кредиту, що становить 4170,00 грн., а також проценти, нараховані згідно п. 4.1 та п. 4.2 цього договору.

За змістом п. 4.1 договору від 18 серпня 2014 року, нарахування процентів за договором здійснюється за строк користування кредитом та нараховується: по перше - на залишок заборгованості за кредитом в день отримання грошових коштів (вказаної у п. 1.1 договору); по друге - щомісяця, із розрахунку 2,3% на залишок заборгованості за кредитом; тип процентної ставки є фіксованим; при цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після дня надання кредиту позичальнику до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно.

Згідно п. 4.2 вказаного вище кредитного договору, погашення заборгованості за договором здійснюється щомісяця у період з «20» по «30» число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору.

Відповідно до п. 4.4 договору від 18 серпня 2014 року, сторони дійшли згоди, що при порушенні позичальником строків сплати кредиту, вказаних в п. 4.2 цього договору більше ніж на 15 календарних днів з 16 дня, кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із розрахунку 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення.

Кредитна спілка "Союз-Дніпро" свої зобов'язання за Договором виконала в повному обсязі, надавши ОСОБА_3 готівкові кошти в розмірі 19170,00 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 18 серпня 2014 року (а.с. 7).

Позивачем було направлено відповідачу вимогу про погашення заборгованості за кредитом №2522/15 від 01 вересня 2015 року, в якій кредитна спілка зазначає про необхідність погашення заборгованості яка утворилася станом на 01.09.2015 року (а.с. 8).

Відповідач порушила взяті на себе зобов'язання та перестала належним чином сплачувати борг за договором, у зв'язку з чим КС "Союз-Дніпро" нараховано заборгованість, станом на 31.03.2018 року, у розмірі 92521,14 грн., з яких 12814,63 грн. - залишок по тілу кредиту; 79706,51 грн. - проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів (а.с. 107-108).

Також встановлено, що ОСОБА_3 є членом Кредитної спілки "Союз-Дніпро", що підтверджується копіює заяви відповідача від 18 серпня 2014 року, відповідно до якої остання просила Кредитну спілку прийняти її в члени цієї спілки, та копією протоколу зборів спостережної ради Кредитної спілки "Союз-Дніпро" №157 від 18 серпня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_3 прийнято до членів кредитної спілки (а.с. 97, 99).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів, що передбачені умовами кредитного договору, за межами строку його дії за період з 18.02.2016 року по 31.03.2018 року - відсутні.

Така правова позиція викладена також в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; приймаючи до уваги безпідставне нарахування КС "Союз-Дніпро" відсотків за користування кредитом поза межами строку дії договору, - колегія приходить до висновку про необхідність зміни оскаржуваного рішення в частині розміру стягнутої з ОСОБА_3 заборгованості по відсоткам з 79706,51 грн. на 31010,92 грн., тобто стягненню підлягають відсотки за період з 18 серпня 2014 року (згідно змісту позовних вимог) по 17.02.2016 року, розмір яких підтверджується наданим позивачем детальним розрахунком на аркушах справи 107-108.

Таким чином, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року також підлягає зміні в частині розміру загальної суми, стягнутої з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки "Союз-Дніпро" за кредитним договором №1944/14 від 18 серпня 2014 року, з 92521,14 грн. на 43825,55 грн.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, помилково стягнувши нараховані КС "Союз-Дніпро" відсотки за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У даній справі встановлено, що стверджується письмовими матеріалами, що спірний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору; кожен аркуш кредитного договору підписаний особисто ОСОБА_3

Виходячи з викладеного, встановивши, що при укладанні оспорюваного договору сторонами погоджені всі істотні умови договору, форма і зміст договору відповідають положенням ст.ст. 215, 203 ЦК України, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, за викладених обставин, для визнання кредитного договору №1944/14 від 18.08.2014 року недійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, що насправді кредитний договір укладався на ім'я її знайомої ОСОБА_4, яка і отримала кредитні кошти, а ОСОБА_3 погодилась виступити поручителем за даним кредитом, - не приймається до уваги, виходячи з наступного.

Всі наявні письмові докази щодо укладення оспорюваного договору та отримання кредитних коштів підписані та укладені ОСОБА_3, зокрема, кредитний договір, видатковий касовий ордер, заява-анкета про прийняття в члени кредитної спілки.

Клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду ОСОБА_3 не заявлено.

Будь-яких інших доказів на підтвердження зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, зокрема, щодо звернення до правоохоронних органів, суду не надано; клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено.

Отже, зустрічний позов є недоведеним, тому задоволенню не підлягає.

Колегія звертає увагу, що учасниками справи про застосування позовної давності вчасно заявлено не було, тому суд апеляційної інстанції дані обставини не перевіряє.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (47,37%), рішення суду першої інстанції підлягає також зміні в частині розміру судового збору, з 1762,00 грн. на 834,66 грн., який стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача за первісним позовом.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та часткової зміни оскаржуваного рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки "Союз-Дніпро" заборгованості по відсоткам за користування кредитом, змінити з 79706,51 грн. на 31010,92 грн. та в частині розміру загальної суми, стягнутої з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки "Союз-Дніпро" за кредитним договором №1944/14 від 18 серпня 2014 року, змінити з 92521,14 грн. на 43825 (сорок три тисячі вісімсот двадцять п'ять) грн. 55 коп., а також в частині розміру стягнутого з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки "Союз-Дніпро" судового збору, змінити з 1762,00 грн. на 834 (вісімсот тридцять чотири) грн. 66 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді