Справа № 344/5694/19
Провадження № 22-ц/4808/725/19
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Матківського Р.Й., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 квітня 2019 року, в складі судді Домбровської Г.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Територіальний сервісний центр №2641 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Територіальний сервісний центр №2641 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 19.12.2018 року недійсним та стягнення коштів у сумі 631479 грн.

У квітні 2019 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на все майно та грошові кошти, зокрема автомобіль марки «Mercedes Benz» S 320 CDI», 2008 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 в межах заявлених позовних вимог.

Заяву обгрунтував тим, що відповідач вживає заходи щодо відчуження належного йому автомобіля шляхом продажу через онлайн-сервіс «Авто-Ріа» за ціною 22 000 дол. США ( 599 280 грн.), а тому існують обгрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на її незаконність та необгрунтованість. Просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апелянт зазначив, що між ним та ОСОБА_2 19.12.2018 року було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля БМВ моделі Х6 реєстраційний номер НОМЕР_2 . Автомобіль ним придбано у відповідача за 631 479 грн. У подальшому 29.12.2018 року ним надано довіреність на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , передано автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі. Однак, 27.02.2019 року він дізнався про тимчасове затримання вище зазначеного автомобіля працівниками поліції та поміщення його на арешт майданчик у зв`язку з розшуком через базу «інтерпол».

Апелянт вважає, що при постановлені оскарженої ухвали та розгляді заяви про забезпечення позову, суд формально з`ясував обставини які підлягали з`ясуванню, неповно та необ`єктивно вирішив питання про забезпечення позову.

Предметом поданого ним позову до відповідача є визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та стягнення коштів, оскільки ціна позову є більшою, а ніж вартість майна яке належить на праві власності відповідачу вважає що є обгрунтовані підстави для застосування заходу забезпечення позову.

Апелянт ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник Територіального сервісного центру №2641 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні вимог апеляційної скарги не визнав.

Вислухавши доповідача, пояснення третьої особи - ОСОБА_3 сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в заяві про забезпечення позову позивачем не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу, як і не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Згідно вимог ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_1 , предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнення з ОСОБА_2 на його користь коштів в сумі 631 479 грн.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів та дійшов правильного висновку про те, що в заяві про забезпечення позову позивачем не наведено обгрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно та не довів що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Посилання апелянта на те, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд формально з`ясував обставини які підлягали з`ясуванню, неповно та необ`єктивно вирішив питання про забезпечення позову не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суд першої інстанції, а тому підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 квітня 2019 року без змін.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 28 травня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Р.Й. Матківський

Л.В. Ясеновенко