П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року м. Київ

Справа № 22-6087 Головуючий у1-й інстанції - Величко Т. О.

Унікальний №759/15439/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 грудня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и л а:

У жовтні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" пред'явив в суд позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 квітня 2013 року у розмірі 11 429 грн. 25 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спадкодавець відповідача, ОСОБА_4, звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв'язку із чим підписав заяву № б/н від 17 квітня 2013 року, згідно з якою ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_4 можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. При цьому, ОСОБА_4 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Позивач вказує, що з порушенням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості ОСОБА_4 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 429 грн 25 коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 166 грн 21 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 8 063 грн 04 коп.; пені у розмірі 200 грн.

ОСОБА_3 є спадкоємцем боржника, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів боржника та ОСОБА_3

29 листопада 2017 року АТ КБ "ПриватБанк" була направлена претензія кредитора до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори.

За таких обставин АТ КБ "ПриватБанк" просив суд стягнути заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором №б/н від 17 квітня 2013 року у розмірі 11 429 грн. 25 коп. зі спадкоємця боржника, ОСОБА_3

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 грудня 2018 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду АТ КБ "ПриватБанк" через свого представника, Литвиненко О. Л., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.91-94).

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач, ОСОБА_3, у визначений судом строк не подала.

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 грудня 2018 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з наступного.

ОСОБА_4 звернувся до АК КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву № б/н від 17 квітня 2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 7 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Належним чином завірений розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, перевірено в судовому засіданні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

03 березня 2018 року позивачем було отримано відповідь Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин, оскільки, не встановлено правонаступника після померлого ОСОБА_4 та відсутня інформація щодо правонаступництва ОСОБА_3, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог АК КБ «ПриватБанк» відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого АК КБ «ПриватБанк» позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.86).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки згідно з даними паспорта ОСОБА_3 на момент смерті боржника ОСОБА_4 проживала разом з ним, вона вважається такою, що прийняла спадщину, а тому повинна відповідати за зобов'язанням спадкодавця повернути кредит, яке не припинилося у зв'язку з його смертю, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з главою 86 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК). У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст.1265 ЦК).

За правилами ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У даній справі, пред'являючи позов до ОСОБА_3, як до спадкоємця боржника за кредитним договором, АК КБ «ПриватБанк» у позовній заяві не зазначив до якої категорії спадкоємців належить відповідач, за заповітом чи за законом.Якщо за законом, то до якої черги спадкування належить відповідач.

У розпорядженні суду немає жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_4. Той факт, що батьком відповідача є чоловік на ім'я ОСОБА_4 і ОСОБА_3 була на момент смерті зареєстрована за однією адресою із божником, не дає суду підстав вважати відповідача дочкою боржника, оскільки за правилом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт родинних відносин підлягає доказуванню іншими документами (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо).

Крім того, позивач не надав суду доказів щодо наявності, обсягу та вартості спадкового майна померлого боржника ОСОБА_4 Позовна заява АК КБ «ПриватБанк» не містить жодних аргументів щодо цієї обставини.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За правилами ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до положень ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У даній справі позивач, як вже зазначено вище, по-перше, не надав суду доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_3 є спадкоємцем божника ОСОБА_4; по-друге, не надав суду доказів щодо наявності, обсягу та вартості спадкового майна померлого боржника ОСОБА_4

Клопотання про витребування таких доказів судом у зв'язку з неможливістю надати їх самостійно АК КБ «ПриватБанк» також не подавав.

Ураховуючи наведене, доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення районним судом вимог процесуального закону при з'ясуванні обставин справи відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга АК КБ «ПриватБанк» не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам позивача у сукупності з наданими доказами та встановленими обставинами, висновки суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома