Справа № 708/273/19
Номер провадження № 2/708/96/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Івахненко О.Г.,

при секретарі Омельченко Ю.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Чигирині, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу кільтури, туризму та взаємодії з громадськістю Чигиринської районної державної адміністрації, про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши його та зазначивши, що 15 лютого 2019 року, його було звільнено з посади головного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу культури, туризму та взаємодії з громадськістю Чигиринської районної державної адміністрації на підставі п.3 ст.40 КЗпП України « за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором», про що зроблено відповідний запис в його трудовій книжці за №10.Своє звільнення з роботи позивач вважає незаконним, а тому просить визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дати поновлення на роботі до дати винесення судового рішення про поновлення на роботі, яка станом на дату подання позовної заяви становить 6156,61грн.

Відповідачем надано відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив у якому просить суд у позові відмовити, оскільки позивач вказує на наказ №3/03-01 від 06.02.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1В.» не містить визначення, який саме дисциплінарний пропуск вчинив і коли. Дане твердження є неправдивим та витлумачене на свій розсуд,оскільки в наказі зазначено «за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором, несвоєчасного складання первинних документів, недостовірність відображених у них даних та відсутність первинних документів. Підтвердження даного проступку є висновок про службове розслідування у відділу культури, туризму та взаємодії з громадськістю Чигиринської РДА щодо ОСОБА_1 від 09.01.2019 року.

Хоча позивач у своїй відповіді на відзив стверджує, що він не мав ніякого відношення до оформлення актів здачі-приймання робіт до договорів на транспортне обслуговування, але саме ОСОБА_1, працюючи на посаді головного бухгалтера, а не начальник відділу, особисто складав, власноручно заповнював кожен акт та договір, виписував рахунки особисто, в централізованій бухгалтерії відділу КТВГ під час службового розслідування не виявлено жодної копії рахунків, тобто він виписував їх в одному примірнику, які підшиті у справах в фінансово-господарському відділі райдержадміністрації.

Позивач зловживаючи своїм службовим становищем, своїми діями перевищував службові повноваження та вчинив ряд порушень діючого законодавства України, відповідальність за яку передбачена, як дисциплінарна, адміністративна так і кримінальна.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що його посадові обовязки, як головного бухгалтера, визначені в положеннями п.7 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та розділом ІІ Посадової інструкції головного бухгалтера відділу культури і туризму від 2012 року. А як вбачається з тексту оскаржуваного наказу в ньому не зазначено в чому полягає невиконання чи неналежне виконання ним посадових обовязків головного бухгалтера Відділу культури, а саме не вказано який саме пункт ст..8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» чи Посадові інструкції головного бухгалтера було ним порушено чи належним чином не виконано.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить до наступного.

Судом встановлено, що 10.08.1994 року на підставі наказу від 08.08.1994 року № 65 ОСОБА_2 був призначений головним бухгалтером віділу культури (а.с. 89) .

Наказом від 27.09.2018 року № 48/03-01-к ОСОБА_2, головного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу культури та взаємодії з громадськістю Чигиринської районної державної адміністрації, було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за неналежне викоання своїх посадових обов"язків, що призвело до фінансових порушень, а саме створення заборгованості по відрахуванню до районного бюджету орендної плати відповідно до рішення райоради № 17-ІІ/VI, порушення п.49 Порядку № 228, внаслідок якого, спеціальний фонд кошторису районного Будинку культури за доходами виконано на 77,87% та спеціальний фонд кошторису музичної школи за доходами виконано на 92,7%. (а.с.90).

Наказом від 06.02.2019 року за № 3/03-01-к, із внесенним до нього змінами згідно наказу від 11.02.2019 року №5/03-01-к, позивач 15 лютого 2019 року був звільнений з роботи із займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП Україниу за систематичне невиконання без поважених прчин обов"язків, покладених трудовим договром, несвоєчасне складання первинних документів, недостовірність відображених у них даних та відсутність первинних документів, про що зроблено відповідний запис у його трудовій книжці під №10 (а.с.3,7,9).

Такими є фактичні обставини в цій справі.

Статтею 40 КЗпП України регляментується звільнення працівника з ініціативи роботодавця відповідно до положень п.3.ч.1. цієї статті, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а такоє строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невикоання працівником без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку , якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

вказану правову норму відповіачем зазначену як підставу для звільнення.

Отже, за передбаченими п.3.ст.40 КЗпП підставами, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника мможе застосовано один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Судом встановлено, що описова частина наказу від 06 лютого 2019 року № 3/03-01-к не містить визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинив позивач, в наказі не зазначено, конкретних фактів неналежного виконання позивачем його посадових обов'язків, передбачених посадовою інструкцією, не конкретизовано: які саме його обов'язки є невиконаними і не вказано з чого вбачається, що за їх виконання несе відповідальність саме позивач, а також не зазначено дату та обставини вчинення дисциплінарного проступку, де формулювання наказу про звільнення не дає підстав для висновку про те, що у позивача мало місце саме систематичне невиконання трудових обов"язків,оскільки в ньому не зазначено те, яке саме невиконання без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку допустив ОСОБА_2, що наряду з допущеним ним раніше порушенням і стало підтавою для кваліфікації роботодавця його порушень як систематичних, а відсилає до висновку службового розслідування, на підставі чого суд доходить висновку про формальний підхід відповідача до процедури звільнення позивача з роботи в порядку застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.91-101).

Суд враховує, що звільнення відбувалось саме за наслідками службового розслідування згідно Акту і Висновку від 09.01.2019 року та відповідач так і не зміг підтвердити наявності інших правопорушень з боку працівника ОСОБА_1 які би мали місце після накладення попереднього дисциплінарного стягнення наказом від 27.09.2018 року № 48/03-01-к "Про застосування дисциплінарного стягнення" який був чинним на час винесеннґ наказу про звільнення, враховуючи доповідну записку, датовану 02.10.2018 року, та були підставою для звільнення (а.с.90,97,98).

Наказ про звільнення не містить обгрунтувань співмірності вжитих крайніх заходів з вчиненим проступком.

Більше того, із вказаного наказу про звільнення вбачається, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 не було враховано його попередню роботу в устатнові - з 1994 року, за час якої до нього до вересня 2018 року не застосовувалися дисциплінарні стягнення та не було зауважень, ступінь тяжкості вчиненого ним проступку, не зазначено чи спричинено такими діями працівника та яку саме шкоду роботодавцю, обствин, за яких вчинено проступок.

Згідно ст. 149 КзПП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Таким чином, при звільненні працівника з підстав, передбачених п.3 ст.40 КЗпП України, роботодавець не навів конкретних фактів допущеного працівником невиконання обов"язків після застосування до нього дисциплінарного стягнення, тобто діяв у порушення вимог чинного законодавства.

Саме з такого розуміння вищевказаних вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд та ввважає, що наявні вісі підстави для задоволення позову, оскільки у роботодавця були відсутні правові підстави для звільнення позивача.

Встановлені обставини вказують на те, що практична і доступна можливість для виправлення встановленого у даній справі порушення прав позивача полягає у визнанні звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь працівника.

Задовольняючи позов про виплату позивачу середнього заробітку за період з 18.02.2019 року по день винесення рішення суду, суд виходить з того, що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. З урахуванням цих норм, зокрема абз.3 п.2 порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов"язана виплата.

Враховуючи, що порушення прав працівника ОСОБА_1 відбулося у лютому 2019 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отиманих ним за грудень 2018 року січень 2019 року. Відповідно до п.5 розд.IV порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка, згідно з п.8 цього порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - календаврних днів за цей період, що становить 246,26 гривень та підтверджується і визнається сторонами (а.с. 27,28, 102-107).

Так, з відповідача на користь позивача підлягають сятгненню за 50 робочих днів (9 - у лютому, 20 - у березні, 20- у квітні та 1 день- 02 травня) х 246,26 грн. = 12313 гривень.

Однак, як встановлено судом та підтверджується даними трудової книжки позивача, останній 18.02.2019 року директором РБК був переведений на посаду акомпоніатора Чигиринського районного будинку культури за основним місцем роботи та призначений на посаду методиста Чигиринського районного Будинку культури, за сумісництвом та отримував відповідні доходи, що підтверджується наданими ним довідками, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між вимушеним прогулом та отриманими доходами позивача за час такого прогулу за період з 18.02.2019 року по 02.05.2019 року включно, що становить 4879,84 гривень ( 12313 - 4877,20 - 2555,96 ) , внаслідок чого, позов підлягає задоволенню частково (а.с. 54-62,84-87).

Щодо допущення виконання рішення суду за один місяць , то розрахунок повинен розраховуватися наступним чином: 31 робочих днів : 2 = 15,5 робочих днів за один місяць, де 246,26 (сума вимушеного прогулу за один робочий день) х 15,5 = 3817,03 гривень (сума, яка підлягає сплаті за один місяць до негайоного виконання).

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Керуючись ч.3 ст. 40, ст.ст.148, 232, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 12, 13,133,259, 263, 264, 265, 268, 273, 274-279, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу культури, туризму та взаємодії з громадськістю Чигиринської районної державної адміністрації № 3/03-01-к від 06.02.2019 року "Про звільнення ОСОБА_1В." вдповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу культури, туризму та взаємодії з громадськістю Чигиринської районної державної адміністрації з 02 травня 2019 року.

Стягнути з відділу культури, туризму та взаємодії з громадськістю Чигиринської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 4879 гривень 84 копійки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18 лютого 2019 року по 02 травня 2019 року включно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог- відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3817 гривень 03 копійки допустити до негайного виконання.

Стягнути з відділу культури, туризму та взаємодії з громадськістю Чигиринської районної державної адміністрації на користь держави судовий збір в сумі 1921 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Г.Івахненко