Справа № 288/287/19
Провадження № 2/288/273/19
23 квітня 2019 року смт Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Рудник М. І.,
за участю секретаря судового засідання - Франчук Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловий приміщення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач -1), ОСОБА_3 (далі відповідач -2) про визнання особи, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказує, що вона є власником будинку за адресою: с. Лучин, вул. Загребелля, 16, Попільнянського району Житомирської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
На даний час в належному їй будинку, крім неї, дочки ОСОБА_4, сина ОСОБА_5, сина ОСОБА_6, сина ОСОБА_7, та онуки ОСОБА_8 зареєстровані її племінниці: ОСОБА_2, ОСОБА_3.
Відповідачі були позбавлені батьківського піклування з 2003 року над ними була встановлена опіка, а її призначено опікуном.
Позивач зазначає, що відповідачі досягли повноліття, а тому опіка та піклування над ними припинена. Після здобуття середньої спеціальної освіти відповідачі працевлаштувалися в місті Житомирі, перестали користуватися житлом і з 2013 року та по даний час не проживають в житловому будинку.
Добровільно писати заяв про зняття з реєстрації місця проживання відповідачі відмовились.
Факт реєстрації відповідачів в належному позивачу будинку заважає повноцінно ним користуватися та розпоряджатися, змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг, вони не приймають участі в утриманні будинку. Також реєстрація відповідачів у належному їй будинку перешкоджає у призначенні субсидії на комунальні послуги.
Отже, враховуючи наведені обставини, а також те, що відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації понад 6 місяців, не сплачують комунальних платежів, не отримують кореспонденції, і не беруть участі у проведенні поточних ремонтів, в будинку відсутні їх особисті речі, позивач вважає, що відповідачів можливо визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Враховуючи викладене, позивач просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщення а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: вулиця Загребелля, 6, с. Лучин Попільнянського району Житомирської області;
Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: вулиця Загребелля, 6, с. Лучин Попільнянського району Житомирської області.
Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити.
Згідно частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали, із зустрічним позовом до суду не звернулись, в зв'язку з чим суд визнає неявку відповідачів неповажною та розглядає справу без їх участі, на підставі наявних в доказів.
Відповідно до Судових викликів від 01 квітня 2019 року № 288/287/19/3304-3305/19 та від 12 квітня 2019 року № 288/287/19/3774,3837 /19 розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідачі були повідомлені про розгляд справи.
Згідно частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
Частиною четвертою статті 41 Конституції України, частиною першою статті 321 ЦК України, передбачена непорушність права власності, в тому числі те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
В свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 березня 2014 року індексний № 19527305, державним реєстратором Реєстраційної служби Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, ОСОБА_1 являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: с. Лучин, вул. Радянська, 16, Попільнянського району Житомирської області.
Відповідно до акту обстеження домогосподарства про фактичне проживання осіб від 17 січня 2018 року за підписом депутата Корнинської селищної ради ОСОБА_9 і підписами двох сусідів, які виступили свідками, здійснюючи обстеження домогосподарства ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: с. Лучин, вул. Загребелля, 16, Попільнянського району Житомирської області, в результаті обстеження виявлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 голова домогосподарства, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 син, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 син, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 син, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8 син, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9 підопічна, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 племінниця, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 племінниця, а фактично проживають за даною адресою особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 голова домогосподарства, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 син, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 син, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 син, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8 син, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9 підопічна.
Факт реєстрації місту проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, 10 грудня 1992 року, також підтверджується довідками виконавчого комітету Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 04 березня 2019 року №457-458.
Як вбачається з довідки виконавчого комітету Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської від 17 січня 2019 року № 21, в домогосподарстві за адресою: с. Лучин, вул. Загребелля, 16, Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані, проте з 2013 року не проживають. Довідка видана на підставі акта обстеження.
Згідно рішення 41 сесії 6 скликання Лучинської сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 10 липня 2015 року, вулицю Радянська в с. Лучині перейменована на вулиця Загребельна.
Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині третій статті 13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Права власника житлового будинку квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла (в тому числі і колишній член сім'ї) втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Зі змісту вказаної статті, а також статті 64 ЖК, яка дає визначення поняття «член сім'ї» вбачається, що необхідною умовою існування права на користування житлом власника є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства.
Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані, проте з 2013 року не проживають, перешкод їм в цьому не чиниться, на житло не претендують довідкою виконавчого комітету Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 17 січня 2019 року № 21.
Вказана обставина встановлена на підставі частини першої статті 81 ЦПК України.
Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс12.
Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Позивач реалізував своє право на захист власного майна, а відповідач мав похідне право користування житлом від наявності такого права у особи, членом сім'ї якого він був. Із припиненням такого права, втратилось і його право на користування житлом.
Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідачі не надали суду належних доказів поважності своєї відсутності у спірному будинку чим не виконали вимоги статті 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи.
Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідачі у будинку позивача не проживають, їх реєстрація в будинку порушує охоронюване законом право власності позивача, позивач заперечує проти реєстрації відповідачів у її житлі, суд вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування будинком позивача.
З урахуванням статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» позивач у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з ним одну із таких вимог:
- про позбавлення права власності на житлове приміщення;
- про позбавлення права користування житловим приміщенням;
- про визнання особи безвісно відсутньою;
- про оголошення фізичної особи померлою.
Реєстрація місця проживання відповідачів в будинку обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном.
Згідно статті 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, як випливає з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 768 гривень 40 копійок.
Відповідно до статті 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Керуючись статтями 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України; статями 71,72, 150, 156, ЖК України; Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"; Постановою №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року, статтями 64, 71-72, 156 ЖК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 90, 92, 95, 128, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280 - 285, 430 ЦПК України; суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловий приміщення задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: вулиця Загребелля, 6 с. Лучин Попільнянського району Житомирської області.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: вулиця Загребелля, 6 с. Лучин Попільнянського району Житомирської області.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_10, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП не встановлено, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_10, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12, сплачений судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок в рівних частинах, а саме по 384 гривні 20 копійок з кожної.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_13