22-ц/804/1045/19
242/5177/18

Головуючий у 1-й інстанції Любчик О.В.
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
18 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Мироненко І.П.
суддів: Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.
секретаря Сидельнікової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області, ухвалено 21 січня 2019 року (повний текст складено 29 січня 2019 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 13 лютого 2012 року у розмірі 5333 грн. 61 коп. та судові витрати.
Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13 лютого 2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 28 грудня 2013 року позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується ухвалою суду від 13 червня 2016 року про закриття провадження у справі. На день смерті позичальника заборгованість за кредитним договором становить 5333 грн. 61 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 4750 грн. 93 коп. та заборгованості за відсотками 582 грн. 68 коп.
Спадкоємець ОСОБА_1, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є такою, що прийняла спадщину. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України банком 14 грудня 2017 року була направлена претензія кредитора до Другої Селидівської державної нотаріальної контори. Згідно відповіді Другої Селидівської державної нотаріальної контори від 09 лютого 2018 року спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. 15 липня 2018 року позивачем до спадкоємця відповідача направлено лист-претензію, проте будь-яких дій з боку відповідача виконано не було.
Вважає, що відповідач прийняла спадщину до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобовязання померлого позичальника. Спадкування обовязків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме шість місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, згідно ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, що ОСОБА_1 як спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_2 зверталась до нотаріальної контори з приводу прийняття, оформлення спадщини. Доказів про отримання спадкового майна ОСОБА_1, яке належало померлому ОСОБА_2, суду не надано.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне зясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та вирішити питання щодо судових витрат.
Позивач, як кредитор спадкодавця, самостійно не мав можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їх в грошовому еквіваленті, тому при встановленні факту відсутності такої інформації, для повного і всебічного зясування обставин справи, суд повинен був самостійно встановити дану інформацію.
Проте, суд першої інстанції не дослідив обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, зокрема, фактичне прийняття відповідачем спадщини у порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України, та правовий статус житла, у якому відповідач проживала разом зі своєю дружиною на час відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подала та в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 23 березня 2019 року.
Позивач АТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 21 березня 2019 року, свого представника в судове засідання не направив, заяв про відкладення розгляду не надавав.
Виходячи з положень ст.371, ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. У звязку з цим, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
За змістом норми ст.1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).
Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).
Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.
Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16.
За змістом ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.
Згідно актового запису про смерть №11 від 03 січня 2014 року, позичальник ОСОБА_2 помер 28 грудня 2013 року.
28 жовтня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Другої Селидівської державної нотаріальної контори з претензією в порядку ст.1281 ЦК України з метою виявлення кола спадкоємців померлого та вимогою включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу та повідомленням спадкоємців про наявність кредитної заборгованості.
Згідно повідомлення Другої Селидівської державної нотаріальної контори від 15 січня 2018 року, претензія банку прийнята та зареєстрована. Згідно алфавітної книги спадкових справ, заведених конторою, спадкова справа після смерті ОСОБА_2, померлого 28 грудня 2013 року, не заводилась. Спадкова справа буде заведена тільки після надання позивачем платіжних документів за користування інформацією із спадкового реєстру.
15 липня 2018 року до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно якого позивач предявив свої вимоги.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Так, відповідно до ч.ч.3,4 ст.12 та ст.81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Таким чином, при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасники справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч.ч. 2,3 ст.83 ЦПК України, а саме, позивачем разом із поданням позовної заяви, відповідачем разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.
Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з даним позовом, клопотання про витребування будь-яких доказів не заявляв. Натомість, подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України (а.с.5).
Ухвалою Селидівського міського суду від 18 жовтня 2018 року справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач, будучи належним чином і завчасно повідомленим про день та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання Селидівського міського суду свого представника не направив. У звязку з повторною неявкою відповідача справа була розглянута судом в заочному порядку.
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені ст.367 ЦПК України. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього (ч.ч. 2,3).
Під час апеляційного розгляду на адресу Донецького апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування в порядку ст. 84 ЦПК України доказів з метою виявлення спадкоємців та спадкового майна. При цьому, обґрунтовуючи неможливість подання даного клопотання у встановлені строки, представник позивача посилався на розгляд справи в заочному порядку та те, що суд не взяв до уваги реєстрацію у паспорті відповідача.
З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не було наведено поважних обставин, які унеможливлювали своєчасне подання заяви про витребування відповідних доказів до суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення даного клопотання.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів яке майнове право позивача порушено, за захистом якого він звернувся до суду.
Так, згідно наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості (а.с.6-8) на день смерті позичальника ОСОБА_2, який помер 28 грудня 2013 року, заборгованість за кредитним договором становила 5 355 грн. 95 коп., з яких заборгованість за кредитом 5175 грн. 94 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитними коштами 180 грн. 01 коп.
Натомість же, наданий позивачем розрахунок включає в себе нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісії та пені станом на 30 червня 2018 року. При цьому, вбачається, що після смерті позичальника ОСОБА_2 проводилось погашення заборгованості: 27 січня 2014 року в сумі 110 грн. 81 коп.; 25 липня 2014 року в сумі 100 грн.; 14 вересня 2017 року в сумі 90 548 грн.; 10 жовтня 2017 року в сумі 1341 грн. 20 коп. Сплачені суми були спрямовані на погашення процентів (87 056,31 грн.), комісії та пені (4250 грн.).
Отже, всього після смерті позичальника ОСОБА_2 на погашення заборгованості було сплачено 92 100 (девяносто дві тисячі сто) грн. 01 коп., тоді як предявити вимоги спадкоємцям позичальника банк мав право на суму 5 355 (пять тисяч триста пятдесят пять) грн. 95 коп.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у звязку з чим апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.
Відповідно до положено ст.141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 січня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

ОСОБА_4