ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4240/19 Справа № 208/4778/18 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради про стягнення матеріальних збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилавчя на те, що він з 22 липня 2002 року по 12 лютого 2018 рік працював на різних посадах в структурних підрозділах Кам`янської міської ради Дніпропетровської області. З 30 квітня 2013 року його було призначено на посаду головного спеціаліста відділу формування житлового господарства та контролю житлових платежів Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області. Вказував, що 22 квітня 2016 року його було звільнено з посади згідно до п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. Постановою суду від 25 січня 2018 року його було поновлено на роботі та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 66 701,46 грн. без утримання прибуткового податку з громадян й інших платежів. На виконання рішення суду 30 січня 2018 року він вийшов на роботу та почав здійснювати свої посадові обов`язки. Вважає, що протиправними діями відповідача, що виразилися у прийнятті протиправного рішення про його звільнення з посади головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів Департаменту, йому завдано збитки у вигляді недоотриманого доходу, що складається з різниці між розміром заробітної плати на момент протиправного звільнення із займаної посади та розміром заробітної плати на зазначеній посаді на момент поновлення його на роботі. Посадовий оклад на дату його поновлення становив 3 800 грн., надбавка за ранг державного службовця становила 70 грн., надбавка за вислугу років на час його звільнення - 20%, надбавка за вислугу років з серпня 2017 року - 25% від суми посадового окладу, премія не менш як 10 відсотків посадових окладів. Вважає, що сума недоотриманого доходу за період з 26 травня 2017 року по 18 серпня 2017 року становить 7 879,68 грн., а за період з 19 серпня 2017 року по 30 січня 2018 року - 17 150,76 грн. З огляду на викладене, посилаючись на норми ст.ст.22, 623, 1166 ЦК України, просив стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради на свою користь спричинені матеріальні збитки в сумі 25 030,44 грн. та судові витрати (а.с. 22-26).

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради про стягнення грошових коштів відмовлено (а.с. 58-59).

З таким рішенням не погодився позивач, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 62-68).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення (а.с.77-83).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 з 22 липня 2002 року по 12 лютого 2018 рік працював в структурних підрозділах Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с.8-10).

ОСОБА_1 30 квітня 2013 року було призначено на посаду головного спеціаліста відділу формування житлового господарства та контролю житлових платежів Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області (а.с.8-10).

22 квітня 2016 року позивача було звільнено з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати ОСОБА_1 було поновлено на посаді головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради Дніпропетровської області та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 66 701,46 грн. без утримання прибуткового податку з громадян й інших платежів (а.с.11-14).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року постанова Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року була залишена без змін (а.с.15-17).

Наказом Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради від 29 січня 2018 року № 12 «ос» Бражника С.Ю. було поновлено на роботі з 30 квітня 2016 року (а.с.35).

Наказом Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради від 12 лютого 2018 року № 18 «ос» Бражника С.Ю . було звільнено за п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін (а.с.39, 40).

Згідно 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради на його користь спричинені йому матеріальні збитки в розмірі 25030, 44 грн., посилаючись на норми ст.ст. 22, 623, 1166 ЦК України (а.с.22-26).

Матеріальними збитками позивач вказав недоотриманий дохід за період з 26 травня 2017 року по 18 серпня 2017 року у сумі 7 879,68 грн., та недоотриманий дохід за період з 19 серпня 2017 року по 30 січня 2018 року у розмірі 17 150,76 грн.

Таким чином, позивач просить відшкодувати завдану йому шкоду у вигляді недоплаченої суми заробітної плати, у зв`язку з його незаконним звільненням, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що недоотриманий позивачем розмір заробітної плати не може вважатися матеріальними збитками у розумінні вищевказаних норм закону та позивачем обраний неправильний спосіб захисту своїх цивільних прав.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується із нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції, оскільки між сторонами виникли трудові відносини, а тому норми ст.ст. 22, 623, 1166 ЦК України до них бути застосованими не можуть.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що на виконання постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року йому було виплачено відповідачем заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 53694,68 грн (з відрахуванням сум ПДФО та військового збору).

Вказаною постановою на користь позивача стягнуто із Кам`янської міської ради Дніпропетровської області заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 66 701,46 грн. без утримання прибуткового податку з громадян й інших платежів (а.с.11-14).

Слід зазанити, різниця між вказаними сумами грошових коштів не є збитками, в розумінні ст.ст. 22, 1166 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та зводяться до особистого тлумачення позивачем норм закону, на які він посилається у своїй позовній заяві.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді