10.04.2019 Єдиний унікальний номер 205/5582/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 рокум. ДніпроСправа № 205/5582/18
2/205/220/19

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про розірвання договору позики та стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08.08.2018р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 71 244,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що 26.10.2017р. позивач позичив відповідачу грошові кошти у розмірі 53 040, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами, а саме 10 608,00 грн., строком повернення до 26.02.2018р. Однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 71 244,00 грн.

ОСОБА_2 надав суду відзив на позов, у якому посилаючись на те, що 26.02.2018р. віддав дружині позивача у АДРЕСА_1, грошові кошти на виконання договору позики від 26.10.2017р. у розмірі 63 648,00 грн., просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 надав суду відповідь на відзив, у якій посилаючись на те, що йому грошові кошти ніхто не передавав та відсутність доказів того, що кошти у розмірі 63 648,00 грн. були передані саме на виконання договору позики, який є предметом даного спору, просить позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_3 надала суду письмові пояснення в яких посилається на те, що кошти які були передані у позику відповідачу були набуті ОСОБА_3 від продажу частини успадкованого майна та є її особистою приватною власністю. Після настання дати виконання умов договору відповідач повернув кошти ОСОБА_3 про що сторони склали розписку. Посилаючись на те, що позивач хоче повторно стягнути з відповідача грошові кошти, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не підтримав та просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

26.10.2017р. ОСОБА_1 уклав договір позики з ОСОБА_2 відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 53 040 грн. строком на 4 місці та сплатою відсотків у розмірі 10 608,00 грн. (далі - Договір) (а.с.9-10).

Відповідно до п.4 Договору повернення позики має бути здійснено за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з п.10.9 чоловік (дружина) кожної із сторін згоден (згодна) з укладанням цього договору.

Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 27.04.1991р.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

С заперечень відповідача вбачається, що він 26.02.2018р. в АДРЕСА_2, віддав ОСОБА_3 грошові кошти спрямовані на виконання умов договору позики від 26.10.2017р., укладеного з ОСОБА_1 у загальному розмірі 63 648,00 грн., що підтверджується наданою суду ОСОБА_3 розпискою.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевказане, а також надану ОСОБА_3 розписку, суд доходить висновку про відсутність боргових обовязків у ОСОБА_2 перед позивачем, оскільки неповідомлення одним з подружжя іншого щодо виконання відповідачем умов договору позики не може бути підставою для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач можливо виконував умови іншого договору позики, який був укладений між відповідачем та дружиною позивача ОСОБА_3, оскільки ним не надано суду доказів, які б підтверджували дану обставину.

Окрім того, суд також не бере до уваги посилання ОСОБА_3 на те, що надані грошові кошти за договором позики від 26.10.2017р. є її приватною власністю, оскільки набуті під час продажу частини нерухомого майна, яке було набуто у спадщину, оскільки самі по собі свідоцтво про право на спадщину за законом та договір купівлі-продажу квартири від 24.06.2015р. не можуть бути достатніми доказами, що саме ці кошти є коштами, які отримані від даного правочину.

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

За змістом ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.63 Сімейного кодексу України, ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264 268 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору позики від 26.10.2017 року та стягнення суми боргу у розмірі 71 244,00 грн.-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.04.2019р.

СуддяОСОБА_4