Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/307/19
Провадження № 2/494/338/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 р. м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Лебединського С.Й.,

за участю секретаря судових засідань Авдєєвої С.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням»

в с т а н о в и в:

Позивач, звернувшись до суду 13 березня 2019 р. із цим позовом, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою по АДРЕСА_1 .

На обґрунтування поданого позову посилалась на те, що є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Також, у будинку є зареєстрованим, але з 20 травня 2018 р. не проживає колишній чоловік ОСОБА_2

Позивач у судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу за її відсутності та задовольнити на підставах викладених у позові, про що надала заяву відповідного змісту.

Відповідач також у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволені.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку.

Позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 лютого 2009 р. серія НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення М-Олександрівської сільської ради Березівського району Одеської області від 24 лютого 2009 р. №09.

Згідно довідки з Виконкому Михайло -Олександрівської сільської ради Березівського району Одеської області від 12 березня 2019 р. за №102 позивач є зареєстрованою і проживає по АДРЕСА_2 . Разом із нею за вищезазначеною адресою є зареєстрованим але не проживає відповідач ОСОБА_2

06 листопада 2018 р. та 07 грудня 2018 р. депутатом Михайло-Олександрівської сільської ради Березівського району Одеської області Доценко В .М. було проведення обстеження умов проживання осіб, по АДРЕСА_1 . В результаті обстеження депутат засвідчила, що за даною адресою починаючи з 20 травня 2018 р. фактично не проживає відповідач ОСОБА_2.

02 жовтня 2018р. шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , було розірвано що було зареєстровано Березівським РВ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області а.з.№13. Після розірвання шлюбу залишено прізвища йому - ОСОБА_2 ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилалась на непорушність права власності згідно 41 Конституції України, на положення ЦК України, зазначаючи при цьому, що має право розпоряджатись своєю власністю на власній розсуд, що ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права власності, що житлом особи може бути придатний для проживання житловий будинок і що члени сім`ї власника мають право проживати разом із ним, а втрачають свої право на проживання у разі відсутності у цьому будинку без поважних причин понад рік.

У відповідності до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ч.3 ст.383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб.

Аналогічне правило міститься в ст. 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням.

Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами ст.ст. 405, 406 ЦК України.

Ч.2 ст.405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника.

Так, згідно вказаної норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Поважними причинами відсутності члена сімї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання лікування, тривалі відрядження тощо. Власник житла і член його сім`ї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом.

Суд ставиться критично до наданих позивачем до матеріалів справи:

- довідки виконкому М .-Олександрівської сільської ради від 12 березня 2019 р. №102;

- актів від 06 листопада і 07 грудня 2018 р. складених депутатом Михайло-Олександрівської сільської ради Березівського району Одеської області Доценко В.М ., про не проживання особи за місцем реєстрації, по АДРЕСА_1 ;

Суд вважає, що данні акти не містять необхідну інформацію про причини відсутності відповідача, не зазначено із яких даних відомо та встановлено, що відповідач начебто не проживає у житловому будинку позивача саме з 20 травня 2018 р.

Згідно до положень ст.11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право:

1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня;

2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу;

3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими п.1 ч.1 цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення;

4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою;

5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених п.1 ч.1 цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право:

1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання;

2) на невідкладний прийом;

3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об`єднаннями громадян

Виходячи з вищенаведених положень ст.11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у депутата місцевої ради відсутні повноваження на проведення обстеження житлового приміщення та складання актів з приводу складу родини відсутності чи наявності її членів за місцем обстеження.

Що стосується довідки виконкому Михайло-Олександрівської сільської ради від 12 березня 2019 р. №102, то слід зазначити, що зазначена адреса відрізняється від тієї де дійсно зареєстрований відповідач по справі. Так згідно довідки Березівського РС ДМС в Одеській області від 21 березня 2019 р. №5128-541/5128.1-19 ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1.

За таких обставин пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на проживання у житловому приміщенні не відповідає фактичним обставинам справи і є невідповідним засобом захисту своїх прав.

Всупереч положення ст.81 ЦПК України, позивач не надала суду інших належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили що особи не проживають в жилому приміщенні без поважних причин; протягом якого часу, чи дійсно причини не проживання є неповажними, чи не переривався перебіг строку тимчасової відсутності, чи не має іншої домовленості про умови проживання у вказаному будинку між позивачем та відповідачами тощо.

Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, як це передбачено ст.ст.77-80 ЦПК України.

Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог відповідно до правових норм та положень ст.81 ЦПК України позивачем не надано доказів які належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтверджують факт відсутності відповідачів у житловому будинку позивача без поважних причин понад один рік, з яких підстав суд вважав би вимоги обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.10-13, 77-81, 89, 263-265, 268, ЦПК України, суд -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 «Про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків,зазначених у частині другій статті 358 цього кодексу.

Згідно п.15 та підпункту 15.5 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя_________________________________________-