Єдиний унікальний номер судової справи № 488/247/17
Провадження № 22-ц/812/369/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М,. Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження,

апеляційну скаргу

ОСОБА_5

на ухвалу Корабельного районного суду м.Миколаєва від 04 грудня 2018 року, яку постановлено у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Селіщевою Л.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_6, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначала, що вона та відповідач є рідними сестрами по батьківській лінії. Їх батько ОСОБА_7 був визнаний померлим за рішенням суду 08 квітня 2001 року.

ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 25 листопада 1985 року належить житловий будинок АДРЕСА_1. На день його смерті вона та відповідач бути неповнолітніми. Тому не змогли оформити свої спадкові права.

У грудні 2016 року вона (позивач) звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до повідомлення державного нотаріуса нею не надано необхідні документи на підтвердження прийняття нею спадщини.

Посилаючись на вищевикладене, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_2

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 червня 2018 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено ОСОБА_6

Наступною ухвалою цього ж суду від 04 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування залишено без розгляду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції позивач подала на неї апеляційну скаргу, в обґрунтування якої посилалася на порушенням судом діючого законодавства, а тому просила її скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Правом на подачу відзиві відповідач та третя особа не скористалися.

У суді апеляційної інстанції представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просили про її задоволення.

Відповідач апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення.

Позивач та третя особа у судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

У силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які не з'явилися до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, які з'явилися до суду, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, належним чином повідомлена про час і місце судових засідань, повторно у судове засідання не з'явилася, зазначена нею причина неявки у судове засідання 04 грудня 2018 року є неповажною та ніякими доказами не підтверджується. Більш того, правом передбаченим ст.212 ЦПК України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами цього суду, позивач не скористалася.

Крім того, позивач має двох представників, які територіально знаходяться в м. Миколаєві, але вони також не з'явились у судове засідання.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, лише при повторній неявці (другої підряд) належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. ст. 128-130 ЦПК України. Зокрема, в силу ч.5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Як вбачається із матеріалів справи, представництво інтересів позивача у суді першої інстанції здійснюють дві особи ОСОБА_8 на підстав довіреності від 12 листопада 2016 року ( а.с.47) та адвокат ОСОБА_3 на підставі доручення Першого Миколаївського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 16 травня 2016 року та довіреності від 05 вересня 2016 року( а.с.34),

Дана цивільна справа перебуває у проваджені суду з 16 січня 2017 року.

Розгляд справи призначався неодноразово, проте по суті спору жодного разу судом справа не слухалася.

У судовому засіданні 04 червня 2018 року, окрім відповідача, були присутні представники позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_3, які ознайомленні судом про відкладення розгляду справи на 18 вересня 2018 року, що підтверджується розпискою ( а.с.70).

Зважаючи на викладене та положення ч.5 ст.130 ЦПК України позивач ОСОБА_5 є така, що повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно довідки Корабельного районного суду м. Миколаєва розгляд справи призначений на 18 вересня 2018 року відкладено на іншу дату 04 грудня 2018 року, у зв'язку з зайнятістю судді у іншому процесі (а.с.71,75).

Після довідки про відкладення розгляду справи, матеріали справи містять розписку про повідомлення представника позивача ОСОБА_8 про призначення справи до розгляду на 04 грудня 2018 року, яка не дає підстав вважати, що позивач не з'явилася у судовому засіданні 18 вересня 2018 року, оскільки не містить інформації коли саме було складено таку довідку.

Однак, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 18 вересня 2018 року до суду прибув представник позивача, за таких обставин, неявка представника позивача та самої позивачки в судове засідання на 04 грудня 2018 року не може вважатися повторною у зв'язку з тим, що попереднє судове засідання відкладалось у зв'язку з зайнятістю суді в іншому судовому засіданні, що в свою чергу, виключає можливість застосування положень п.2 ч.3, ч.5 ст. 223 та п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України

Висновок суду про можливість приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не заслуговують на увагу, оскільки це є правом позивача, а не обов'язком.

Обставини довготривалого розгляду справи, а також зміст заяв і клопотань позивача не свідчать про те, що остання втратила інтерес до вирішення її позову про визнання права власності в порядку спадкування, і мала обґрунтовані сподівання на постановлення судом першої інстанції рішення по суті спору.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Головуючий по справі в суді першої інстанції, прийнявши справу до свого провадження 16 січня 2017 року, не вживає заходів з метою забезпечення своєчасно розгляду справи. Процесуальне рішення про залишення позовної заяви без розгляду прийнято без урахування усіх обставин справи у їх сукупності, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не забезпечив належної організації судового розгляду справи та порушив право ОСОБА_5 на доступ до правосуддя, закріплене в ст.6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, у зв'язку з чим ухвалу суду, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, в силу п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 379, 381,383 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року скасувати, цивільну справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складеного 19 лютого 2019 р.