Справа №766/9893/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до компанії «PESCATLANT LTD» про стягнення заробітної плати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати,-

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2019 року до Херсонського міського суду Херсонської області надійшла заява ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кочерженко М .А. про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 17519 доларів США та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 28087,40 грн. Вимоги обґрунтовані нормами КЗпП України, а саме: ст. ст. 21, 115, 116, а також Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», Законом України «Про оплату праці», Постановою КМ № 159 від 21.02.2001 року.

Ознайомившись з позовною заявою, встановлено, що вона не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

В порушенні п.2 ч.3 ЦПК України позовна заява не містить повних відомостей щодо відповідача, викладених державною мовою, а саме, якщо відповідач юридична особа, то її місцезнаходження поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (ч. 3 ст. 9 ЦПК України).

Тобто, відомості щодо місцезнаходження відповідача повинні бути викладені державною мовою (українською) мовою. Вказане пов`язане також з необхідністю визначення наявності будь яких міжнародних договорів з державою, та території якої зареєстрована юридична особа для можливості належного повідомлення сторони про розгляд справи, без наявності якого неможливий розгляд справи за суттю.

Крім того, в порушення ч.6 ст. 175 ЦПК України, а також п. 5 ч.3 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві не зазначені інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору та не викладені обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги з зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини щодо підсудності справи Херсонському міському суду Херсонської області.

Виходячи з найменування відповідача та зазначення його місцезнаходження англійською мовою, останній є іноземним елементом.

За приписами ч.1 ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 496 ЦПК України передбачене право іноземців, осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, іноземних держав та міжнародних організації (далі - іноземні особи) звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку до суду звернувся громадянин України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 р. № 2709-IV (далі Закон № 2709-IV), а саме п.3 ч.1 ст. 2 визначає, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: підсудність судам України справ з іноземним елементом.

За ч.1 ст. 3 Закону № 2709-IV визначено, якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Позивачем не зазначено чи укладено з країною, в якій зареєстрований роботодавець міжнародні договори з Україною.

Згідно з ст. 8 КЗпП України трудові відносини громадян України, які працюють за її межами, а також трудові відносини іноземних громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях України, регулюються відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право».

Доступ до правосуддя в Україні у трудових спорах, стороною в яких є громадяни, що працюють за межами своїх держав, має свої особливості. Вони, зокрема, полягають у тому, що:

- відповідні приватнотрудові правовідносини регулюються законодавством держави, в якій здійснено працевлаштування (наймання) працівника, та чинними міжнародними договорами України;

- на основі примату міжнародного права положення таких договорів застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства, у тому числі і в частині визначення права тієї чи іншої держави як регулятора відповідних правовідносин;

- визначення підсудності судам України цивільних справ у трудових спорах, стороною в яких є громадяни, що працюють за межами своїх держав, здійснюється з урахуванням підстав, визначених положеннями ст. ст. 75, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Стаття 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» до категорії іноземних суб`єктів господарської діяльності відносить таких суб`єктів, що мають постійне місцезнаходження або постійне місце проживання за межами України. При цьому під постійним місцезнаходженням іноземного суб`єкта господарської діяльності розуміється місцезнаходження його офіційно зареєстрованого головного органу управління.

Свою діяльність на території України іноземні юридичні особи можуть здійснювати через належним чином оформлені представництва.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про міжнародне приватне право» трудові відносини громадян України, які працюють за кордоном, регулюються правом України у разі, якщо: громадяни України працюють у закордонних дипломатичних установах України; громадяни України уклали з роботодавцями - фізичними або юридичними особами України трудові договори про виконання роботи за кордоном, у тому числі в їх відокремлених підрозділах, якщо це не суперечить законодавству держави, на території якої виконується робота; це передбачено законом або міжнародним договором України.

За ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

За ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом:

1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України;

2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні;

3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання;

4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні;

5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців;

6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України;

7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України;

8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні;

9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України;

10) в інших випадках, визначених законами України.

Право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається відповідно до ч.1 ст. 4 Закону № 2709-IV згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Колізійні норми щодо трудових відносин регулюються Розділом VIII вказаного вище Закону:

- відповідно до ч.1 ст. 52 до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Позивачем не надано українському суду відомостей про те, що робота позивачем виконувалася на території України.

- трудові відносини громадян України, які працюють за кордоном, регулюються правом України за ч.1 ст. 53 в разі, якщо: 1) громадяни України працюють у закордонних дипломатичних установах України; 2) громадяни України уклали з роботодавцями - фізичними або юридичними особами України трудові договори про виконання роботи за кордоном, у тому числі в їх відокремлених підрозділах, якщо це не суперечить законодавству держави, на території якої виконується робота; 3) це передбачено законом або міжнародним договором України. Позивачем не надано обґрунтування щодо застосування до його трудових відносин КЗпП України з врахуванням вказаної норми.

За ст. 4 Конвенції про трудові права моряків від 24 червня 1926 року № 22 відповідно до національного законодавства треба вживати належних заходів для забезпечення того, щоб у договорі не передбачалось положення, внаслідок якого сторони заздалегідь погоджувалися б відхилитися від звичайних правил щодо компетенції судових установ. Ця стаття не може тлумачитись як така, що заперечує можливість звернутися до арбітражу.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи викладене, розгляд судами України справи в порядку цивільного судочинства не можна вважати правильним, коли такий вказаний спір з іноземним елементом не підлягає розгляду в судах України.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.08.2014 року № 6-19470св14.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, а саме: викладення обставин з посиланням на докази, які підтверджують, що дана справа з іноземним елементом про стягнення заробітної плати з іноземної юридичної особи підсудна суду України (на час подання позову у суду відсутні письмові докази того, що іноземні юридичні особи - відповідачі зареєстровані в Україні або мають місцезнаходження в Україні, не доведена документально можливість застосування сторонами договірної підсудності, відсутні письмові докази про домовленість сторін щодо підсудності у судах України).

На підставі ст. 185 ч.1 ЦПК України вищевказана позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачеві строку для усунення вищевказаних недоліків з роз`ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом строк вищевказана позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві, що не позбавляє позивача повторно звернутись до суду із позовом після усунення умов, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 175, 185 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до компанії «PESCATLANT LTD» про стягнення заробітної плати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати - залишити без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху направити позивачу.

Надати позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, позовна заява вважатиметься не поданою та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремому оскарженню не підлягає.

СуддяО. В. Ус