ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 623/1631/16-ц

провадження № 22-ц/818/245/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Ізюмська міська рада Харківської області,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Гуренка М.О., -

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 01 березня 1999 року між Закритим акціонерним товариством «Гарант» (ЗАТ «Гарант») та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого останні придбали відповідно 1/3 та 2/3 частини нежитлових приміщень магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» в будинку АДРЕСА_2

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01.06.2016 року вищевказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним в частині покупця ОСОБА_4 та встановлено, що 2/3 частини цього приміщення були придбані за кошти її чоловіка ОСОБА_5, у зв'язку з чим є правові підстави для визнання його покупцем зазначеної частки нерухомого майна.

Посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, вона спадщину у встановленому законом порядку прийняла, але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, з урахуванням уточнених у березні 2017 року позовних вимог, ОСОБА_1 просила визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на 2/3 частини магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованого за адресою: АДРЕСА_2, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначила, що висновок суду про те, що спірне нерухоме майно було придбано за кошти ОСОБА_5, у зв'язку з чим наявні підстави вважати його покупцем за договором від 10 березня 1999 року, є припущенням, а тому суд дійшов помилкового висновку про задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія судів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 01 березня 1999 року між ЗАТ «Гарант» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 260,7 кв.м., згідно з умовами якого ОСОБА_4 придбала 2/3 частки зазначеного приміщення, ОСОБА_3 - 1/3 частину.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 квітня 2004 року, проведено розподіл вказаного нежилого приміщення між співвласниками.

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 січня 2015 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_2 незаконно, зловживаючи довірою ОСОБА_5 та ОСОБА_1, у порушення попередньої домовленості, за допомогою своєю матері ОСОБА_4, шляхом надання нотаріусу недостовірних даних щодо домовленості між покупцями, отримала 2/3 частини приміщення магазина «ІНФОРМАЦІЯ_2» вартістю 38 666,60 грн, оформлену на ОСОБА_4 Таким чином ОСОБА_2 заволоділа майном родини ОСОБА_1, чим заподіяла їм значну майнову шкоду на суму 38 666,60 грн.

Постановою Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області від 12 квітня 2013 року, яка набрала законної сили, кримінальне провадження у справі відносно ОСОБА_6 закрито у зв'язку з її смертю.

З тексту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_4, маючи злочинний намір, направлений на заволодіння майном родини ОСОБА_1, та переслідуючи злочинну мету - наживу, за попередньою змовою та разом з ОСОБА_2, за ініціативи останньої, скоїла шахрайство. Так, ОСОБА_2 в січні 1999 року, використовуючи дружні відносини з ОСОБА_5 та ОСОБА_7, зловживаючи їх довірою, запропонувала їм, за їх гроші, придбати приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», що розташований за адресою: АДРЕСА_2, обумовивши при цьому умови оформлення цього магазину в рівних частках, які буде оформлено на ім'я матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та на ім'я доньки подружжя ОСОБА_7 - ОСОБА_3, з умовою подальшого сумісного використання та виплатою ОСОБА_4 боргу.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння майном подружжя ОСОБА_3, з отриманої від них грошової суми в розмірі 58 000 грн, від імені ОСОБА_3 внесла в касу ЗАТ «Гарант» грошову суму в розмірі 19 800 грн, а грошові кошти в сумі 38 200 грн було внесено ОСОБА_4 на своє ім'я, а 01 березня 1999 року оформила договір купівлі-продажу нежилого приміщення у порушення попередньої домовленості, наступним чином: 2/3 частки приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», вартістю 38 666,60 грн, на ім'я ОСОБА_4., а лише 1/3 частку - на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року визнано договір купівлі-продажу магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», що розташований за адресою: АДРЕСА_2, укладений 01 березня 1995 року між ЗАТ «Гарант» та ОСОБА_4, ОСОБА_3 недійсним в частині покупця ОСОБА_4, яка придбала 2/3 частки цього нежитлового приміщення.

Зазначеним рішенням встановлено, що 2/3 частини спірного приміщення були придбані за грошові кошти ОСОБА_5, що дає правові підстави для визнання його покупцем зазначених 2/3 часток нежилого приміщення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 02.04.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізюмського міського управління юстиції Харківської області.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло 2/3 частини нежитлових приміщень магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», що розташований за адресою: АДРЕСА_2, проте позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво, оскільки право власності не було зареєстровано за ОСОБА_5 і така можливість втрачена у зв'язку з його смертю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223 ЦК).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Встановлено, що ОСОБА_1 після смерті чоловіка спадщину прийняла, звернувшись з відповідною заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, 05 травня 2005 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом: квартиру АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_3

Оскільки рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року укладений 01 березня 1995 року між ЗАТ «Гарант» та ОСОБА_4, ОСОБА_3 договір купівлі-продажу магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», що розташований за адресою: АДРЕСА_2, в частині покупця ОСОБА_4 визнано недійсним, а також встановлено, що 2/3 частини спірного нерухомого майна придбано за кошти ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ОСОБА_2 стороною договору купівлі-продажу не була, оскаржуваним рішенням питання про її права та обов'язки не вирішувалось.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова