Справа № 305/949/18
Провадження по справі 2/305/59/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Ясінянська селищна рада про витребування майна з незаконного володіння від добросовісного набувача,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) в особі представника ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач), третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Ясінянська селищна рада про витребування майна з незаконного володіння від добросовісного набувача. Позов мотивовано тим, що 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 придбав на прилюдних торгах (аукціоні) комплекс будівель меблевої фабрики загальною площею 4818,8 кв.м., право на яке зареєстроване належним чином, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №61872601 від 21.06.2016 року. Дані будівлі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) №714 від 30.04.2015 року. Попереднім землекористувачем земельної ділянки, на якій знаходиться придбані Позивачем об`єкти нерухомого майна було Товариство з обмеженою відповідальністю "Апогей", що підтверджується копією Акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 , відповідно до якого загальна площа земельної ділянки, що перебувала у користуванні, складала 2,5 га. ТОВ «Апогей» 09 грудня 2005 року відчужив комплекс будівель меблевої фабрики за адресою АДРЕСА_1 на користь ПМП «Іберус» на підставі Договору купівлі-продажу №2843 від 09.12.2005 року. У зв`язку з продажем нерухомого майна, рішенням Ясінянської селищної ради №500 від 09.10.2007 року частину земельної ділянки площею 1,0 га, на якій безпосередньо знаходяться відповідні об частину земельної ділянки площею 1,0 га, на якій безпосередньо знаходяться відповідні об`єкти, вилучено у ТОВ «Апогей» та віднесено у землі запасу селищної ради. Одночасно, наступним рішенням №501 від 09.10.2007 року) цієї ж сесії Ясінянською селищною радою надано дозвіл на розроблення проекту відведення відповідної земельної ділянки в оренду для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики новому власнику - ПМП «Іберус». Додатково, рішенням сесії Ясінянської селищної ради № 1154 від 24.02.2009 року, за згодою ТОВ «Апогей» вилучено в землі запасу селищної ради земельну ділянку площею 0,50 га за адресою АДРЕСА_1 з подальшою передачею їх ПМП «Іберус». Таким чином, загальна площа земельної ділянки для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики, право на оформлення якої Ясінянська селищна рада надала власнику даних будівель ПМП «Іберус» склала - 1,5 га. Враховуючи вищенаведене та з метою забезпечення можливості користування придбаним нерухомим майном для здійснення підприємницької діяльності, він неодноразово звертався до Ясінянської селищної ради із заявами про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою для виділення у власність (оренду) земельної ділянки площею 1,0721 га. за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики. Рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.09.2016 року у справі №907/378/16 встановлено, що земельна ділянка площею 1.0721 га за адресою АДРЕСА_1 призначена для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики; ОСОБА_1 має право на користування відповідною земельною ділянкою на підставі ст. 120 Земельного кодексу України та ст.377 Цивільного кодексу України для обслуговування меблевої фабрики; підстави відмови у наданні Позивачу земельної ділянки відсутні. За результатами розгляду справи рішення Ясінянської селищної ради про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою Позивачу визнано незаконним та скасовано. Як стало відомо Позивачу, в період з 08.07.2015 року по 18.03.2016 років, а саме, за той час коли він неодноразово звертався до відповідача із заявами про отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, останній, ігноруючи дані звернення та вимоги ст. 120 ЗК України й ст. 377 ЦК України, безпідставно передавав частини відповідної земельної ділянки у власність іншим фізичним особам. Зокрема, 10 травня 2016 року, згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно частина земельної ділянки, яка призначена для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики, передана у власність ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 , видане 26.10.2015 року Державним реєстратором Петращуком І.В. У зв`язку з наведеним Позивач звернувся до Рахівського районного суду та за наслідками його позовної заяви було прийнято рішення у справі №305/1588/16-ц, відповідно до якого вирішено визнати незаконним та скасувати рішення Ясінянської селищної ради №1393 від 13.10.2015 року про затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 , у власність ОСОБА_4 загальною площею 0,01 га, за адресою АДРЕСА_1 , а також визнати недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_2 , видане Державним реєстратором Державної реєстраційної служби ОСОБА_5 від 26.10.2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 , загальною площею 0,01 га, за адресою АДРЕСА_1 . Зазначене рішення суду набрало законної сили 07.06.2017 року. Проте, після отримання рішення суду, Позивач дізнався, що в період розгляду справи, відповідна земельна ділянка була два рази відчужена за договорами купівлі-продажу. Так, станом на день подання позову, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №88443197 від 30.05.2017 року, власником земельної ділянки (добросовісним набувачем) з кадастровим номером НОМЕР_3 , загальною площею 0,01 га, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №2-442 від 24.04.2017 року є ОСОБА_2 . Крім того, продаж відповідних земельних ділянок здійснений під час дії заборони на відчуження, накладеної ухвалою Рахівського районного суду про забезпечення позову в межах судової справи №305/1588/16-ц. У зв`язку з наведеним, Позивач просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку. Судові витрати покласти на відповідача.

ОСОБА_1 12.11.2018 року подав заяву про зміну предмету позову, в якій зазначив, що за наслідками наданої на ухвалу Рахівського районного суду у даній справі про витребування доказів інформації та з урахуванням способів захисту прав, що визначені статтею 16 ЦК України та необхідності ефективності способу захисту порушеного права, вважає, що є необхідним зміна предмету позову, зокрема просить витребувати з володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на користь первинного власника - Ясінянської селищної ради та скасувати запис про державну реєстрацію права власності й кадастрового номера на зазначену земельну ділянку.

Ухвалою Рахівського районного суду від 03.07.2018 року було відкрито провадження у даній справі та запропоновано Відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, а також, запропоновано третій особі надати письмові пояснення щодо позову, відзиву, відповіді на відзив та заперечення до закінчення підготовчого провадження.

Ухвалою Рахівського районного суду від 11.01.2019 року було закрито підготовче засідання у даній справі та призначено її до судового розгляду.

В судове засідання Позивач, ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_3 . не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов та заяв про відкладення розгляду справи суду не подавав.

Представник Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, селищний голова Зелінський Е.Ф . надіслав лист, в якому просить відкласти судове засідання 15.05.2019 року, зазначивши при цьому, що представник селищної ради не має можливості взяти участь в судовому засіданні. Вказана заява не містить причин, з яких представник не має можливості з`явитися в суд для розгляду даної справи, доказів поважності неявки в судове засідання представника суду не надано. Також Ясінянська селищна рада письмових пояснень щодо позову ОСОБА_1 не подавала.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі відповідача та представника третьої особи за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №61872601 від 21.06.2016 року, позивач ОСОБА_1 являється власником нерухомого майна - комплексу будівель меблевої фабрики загальною площею 2316,41 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дане нерухоме майно, позивач ОСОБА_1 придбав на прилюдних торгах (аукціоні) 30.04.2015 року.

Встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований комплекс будівель меблевої фабрики, на торгах (аукціоні) предметом продажу не була, тобто ОСОБА_1 придбав лише зазначені вище будівлі.

Право власності на землю гарантується Конституцією України .Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (стаття 14 Конституції та стаття 373 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно зі статтею 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Отже, зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (постанова Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року справа 6-2225цс16).

Окрім того, пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов`язків сторін цього договору.

За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобов`язується передати майно (товар), а покупець приймає/зобов`язується прийняти майно (товар).

Попередньому власнику будівель меблевої фабрики, що розташована у АДРЕСА_1 СП «Апогей» ЛТД, на підставі Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1 , виданого Ясінянською селищною радою 20.12.2001 року, належало право постійного користування землею, яка розташована під будівлями цієї фабрики та яка необхідна була для обслуговування цих будівель. Після відчуження меблевої фабрики ТОВ «Апогей» надало дозвіл на вилучення у нього, як землекористувача, в запас селищної ради, як власника, земельної ділянки площею 1,0 га (рішення Ясінянської селищної ради від 09.10.2007 року №500) та площею 0,50 га (рішення Ясінянської селищної ради від 24.02.2009 року №1154), таким чином земельна ділянка загальною площею 1,50 га повинна була бути передана ПП «Іберус», як власнику комплексу будівель меблевої фабрики, а після відчуження цих будівель, відповідно ОСОБА_1 .

Отже, з відчуженням будівель меблевої фабрики на користь ПП «Іберус», а згодом на користь ОСОБА_1 , нові власники цього нерухомого майна, фактично отримали таке ж право на земельну ділянку, яке мало попередній власник ТОВ «Апогей» - право постійного користування землею.

Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ясінянської селищної ради Рахівського району, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на земельну ділянку та визнання незаконним і скасування рішення Ясінянської селищної ради про передачу земельної ділянки у власність (справа № 305/1588/16-ц, провадження по справі 2/305/131/17) було встановлено, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 , попереднім користувачем земельної ділянки, на якій знаходяться придбані Позивачем об`єкти нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 було Товариство з обмеженою відповідальністю «Апогей». Загальна площа земельної ділянки, що перебувала в користуванні згідно з актом складала 2,5 га. 9 грудня 2005 року ТОВ «Апогей» відчужив комплекс будівель меблевої фабрики за адресою АДРЕСА_1 на користь ПМП «Іберус» на підставі Договору купівлі-продажу № 2843 від 09.12.2005 року. У зв`язку із продажем нерухомого майна, рішенням Ясінянської селищної ради № 500 від 09.10.2007 року, частину земельної ділянки, площею 1,0 га, на якій безпосередньо знаходяться відповідні об`єкти, вилучено у ТОВ «Апогей» та віднесено у землі запасу селищної ради. Одночасно, наступним Рішенням (№ 501 від 09.10.2007 року) цієї ж сесії Ясінянською селищною радою надано дозвіл на розроблення проекту відведення відповідної земельної ділянки в оренду для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики новому власнику - ПМП «Іберус». Додатково, рішенням сесії Ясінянської селищної ради № 1154 від 24.02.2009 року за згодою ТОВ «Апогей» вилучено в землі запасу селищної ради земельну ділянку площею 0,50 га за адресою АДРЕСА_1 з подальшою передачею їх ПМП «Іберус». Таким чином, загальна площа земельної ділянки для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики, право на оформлення якої Ясінянська селищна рада надала власнику даних будівель ПМП «Іберус» склала - 1,5 га.

Як уже зазначалося ОСОБА_1 отримав право користування спірною земельною ділянкою ще 30.04.2015 року, коли придбав у власність комплекс будівель меблевої фабрики. З цього часу він використовує зазначену земельну ділянку для обслуговування придбаної будівлі.

Зі змісту статей 149-150 ЦПК України слідує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Як зазначив Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року у справі 6-2552цс16 той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.

Під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Ясінянської селищної ради Рахівського району, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на земельну ділянку та визнання незаконним і скасування рішення Ясінянської селищної ради про передачу земельної ділянки у власність (Справа № 305/1588/16-ц, провадження по справі 2/305/131/17) 20 жовтня 2016 року було постановлено ухвалу про забезпечення позову, згідно з якою до вирішення цієї справи було накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 , загальною площею 0,01 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Зазначена ухвала суду була 21.10.2019 року направлена для відома сторонам: Ясінянській селищній раді, ОСОБА_1 , його представнику ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та державному реєстратору Рахівської міської ради Петращуку І.В., отже зазначені особи були обізнані про наявність ухвали суду про накладення арешту на спірне майно.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

За наслідками розгляду зазначеної вище справи було визнано незаконним та скасовано рішення Ясінянської селищної ради №1393 від 13.10.2015 року про затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 , у власність ОСОБА_4 , загальною площею 0,01 га, за адресою АДРЕСА_1 , а також визнано недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_2 , видане Державним реєстратором Державної реєстраційної служби ОСОБА_5 від 26.10.2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 , загальною площею 0,01 га, за адресою АДРЕСА_1 . Суд своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_1 з придбанням комплексу будівель меблевої фабрики отримав право користування спірною земельною ділянкою, а рішення про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_4 на земельну ділянку для індивідуального гаражного будівництва було надано 13.10.2015 року, тобто при прийнятті цього рішення було порушено вимоги статей 120,125 ЗК України та ст.377 ЦК України. Крім того, судом було встановлено, що згідно генерального плану смт Ясіня, призначення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - територія промислових підприємств, у зв`язку з чим Ясінянською селищною радою при прийнятті рішення про надання у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва було порушено вимоги статей 20 та 65 ЗК України.

Однак, не зважаючи на зазначене рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16.05.2017 року, яке набрало законної сили 07.06.2017 року, та ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області про накладення арешту на спірну земельну ділянку від 20 жовтня 2016 року, ця земельна ділянка все ж таки була відчужена за договором купівлі-продажу. Зокрема, 24 квітня 2017 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер якої НОМЕР_3 , загальна площа 100 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення переданої у власність земельної ділянки - для будівництва гаражів. Як зазначено у договорі купівлі-продажу земельної ділянки, право власності Продавця на вказану земельну ділянку, на час укладення цього договору, було посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 26.10.2015 року, тобто саме тим свідоцтвом, яке було визнане 16.05.2017 року Рахівським районним судом недійсним.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 23.09.2016 року справа №907/378/16, встановлено, що ОСОБА_1 звертався неодноразово до Ясінянської селищної ради, як власника спірної земельної ділянки, із заявами про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою для надання в оренду земельної ділянки площею 1,0721 га за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування меблевої фабрики, однак у видачі такого дозволу йому було відмовлено рішенням Ясінянської селищної ради від 24.03.2016 року №169 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_5 ». Зазначене рішення Ясінянської селищної ради Господарський суд визнав незаконним та скасував, оскільки рада неправомірно відмовила ОСОБА_1 в наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою, порушивши при цьому норми Земельного кодексу України у сфері регулювання відповідних відносин, та положення ст.19 Конституції України. Зокрема, Господарський суд вказав, що Ясінянська селищна рада протиправно відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу та виготовлення проекту землеустрою, оскільки законом встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак Ясінянська селищна рада прийняла рішення про відмову з підстав, які не відповідають змісту вимог ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, що створило неправомірні перешкоди у реалізації ОСОБА_1 його законного права на оформлення в оренду земельної ділянки, на якій розташовані придбані ним у власність будівлі. Тим самим порушено очікування позивача на розгляд його заяви від 18.03.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у встановлений строк та отримання позитивного рішення на таку заяву.

Отже, судом встановлено, що процедура передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для індивідуального гаражного будівництва була порушена, і таке порушення вплинуло на права ОСОБА_1 , оскільки Ясінянська селищна рада, як власник цієї ділянки, проігнорувавши розташування на вказаній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, належних позивачу на праві приватної власності, а отже і його право користування земельною ділянкою, яка була виділена попередньому власнику ТОВ «Апогей» для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики, надала частину спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_4 , позбавивши ОСОБА_1 можливості належним чином оформити свої права на землю у встановленому законом порядку, а ОСОБА_4 , у свою чергу, відчужив земельну ділянку на користь Відповідача, ОСОБА_2 .

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року (справа № 674/31/15-ц провадження № 14-288цс18) слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна.

Так, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).

Як уже зазначалося, земельна ділянка, на якій розташований комплекс будівель меблевої фабрики, що належать ОСОБА_1 , вибула з володіння власника поза його волею, а ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, тобто особою, яка набула земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 2017 року, попередній же власник - ОСОБА_4 на підставі рішення Ясінянської селищної ради №1393 від 13.10.2015 року про затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки, яке Рахівським районним судом Закарпатської області визнане незаконним та скасоване. ОСОБА_1 жодного разу не заявляв про відмову від земельної ділянки, яка була виділена для обслуговування будівель, які він придбав ще 30.04.2015 року, власником яких він являється й на даний час. Відтак, згідно зі статтею 120 Земельного кодексу України та частиною третьою статті 388 ЦК України ОСОБА_1 має право на витребування від ОСОБА_2 земельної ділянки, яка вибула з власності Ясінянської селищної ради поза його волею, як належного землекористувача, та була набута попереднім власником ОСОБА_4 від Ясінянської селищної ради, що фактично не мала права відчужувати цю ділянку, а згодом ОСОБА_2 від ОСОБА_4 , у той час, коли діяла заборона на відчуження спірної земельної ділянки, тобто також у особи, що не мала права відчужувати цю ділянку.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статей 10, 122, 123 Земельного кодексу України передбачено порядок та компетенцію органів місцевого самоврядування при вирішенні питання про надання земельної ділянки у користування. Такі питання вирішує саме орган місцевого самоврядування в особі відповідної ради.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У силу вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74).

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Повернення у власність Ясінянської селищної ради спірної земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель промислового призначення, адже вона виділялася саме для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики, яку ОСОБА_1 придбав і він мав право й на розумних підставах сподівався на передачу йому в користування цієї ділянки, яка є невід`ємним елементом функціонування придбаних ним будівель.

Відсутність у ОСОБА_2 заперечень проти позову та небажання брати участь у судових засіданнях характеризує певним чином його ставлення до результату розгляду спору та свідчить про те, що витребування у нього земельної ділянки не становитиме надмірний тягар, а враховуючи приписи частин третьої й четвертої статті 390 ЦК України, ОСОБА_2 не позбавлений можливості заявити позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої.

Отже, установивши, що спірна земельна ділянка вибула з власності Ясінянської селищної ради всупереч вимогам закону та порушує права й законні інтереси землекористувача ОСОБА_1 , тому й суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності фізичної особи критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Суб`єкт права вільний у виборі способу захисту своїх прав, але це означає, що, вибираючи певний спосіб захисту, особа приймає на себе ризик його неефективності.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Надаючи правову оцінку належності обраного Позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Враховуючи викладене вище змінений позов ОСОБА_3 як представника ОСОБА_1 в частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 , загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.

Суд, також, вважає суд за необхідне задовольнити вимогу позивача про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відповідача на спірну земельну ділянку, оскільки відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за особою права власності є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту набуття такою особою відповідного права власності. Натомість, як вказувалось вище, судом встановлено факт незаконності володіння на даний час Відповідачем спірною земельною ділянкою внаслідок того, що правова підстава, на основі якої Відповідач набув право власності, наразі відпала у зв`язку зі скасуванням права власності на майно ОСОБА_4 , яке в подальшому і було відчужено ним ОСОБА_2 .

Питання про стягнення судових витрат Позивачем у зміненому позові не ставилося.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Витребувати з володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 , загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на користь первинного власника Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області.

Скасувати запит про державну реєстрацію права власності та кадастрового номера на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 24 травня 2019 року.

Суддя: В.Е. Ємчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Рахівського районного суду: В.Е.Ємчук