ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2019 року м. Харків

Справа № 638/5937/16-ц

Провадження № 22-ц/818/689/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

секретаря Кучер Ю.Ю.

Учасники справи :

Позивач: Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 1 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Подус Г.С.,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №202.44415 від 13 листопада 2013 року в сумі 183806,6089 грн. (81256,65 грн. - капітал; 24816,36 грн. - проценти; 4568,12 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом; 73165,4789 грн. - пеня) та судовий збір в розмірі 2757,12 грн..

Позов мотивований тим, що 13 листопада 2013 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №202.44415 відповідно до якого ОСОБА_1 надано кредит на наступних умовах: сума кредиту - 100000 грн., процентна ставка - 23,00%, строк - 24 місяці. В забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором №202.44415 було укладено Договір поруки №FIL.50695-ДП1 від 13 листопада 2013 року. ОСОБА_1 порушив умови виконання кредитного договору та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість. У зв`язку з наведеним, позивальнику та поручителю були направлені вимоги про досудове врегулювання спору, проте на час звернення з вказаним позовом вони виконані не були, заборгованість перед кредитором не погашено.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 1 жовтня 2018 року позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №202.44415 від 13 листопада 2013 року в розмірі 148963,85 грн. та в дольовому порядку судові витрати у розмірі 2233,27 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ані відповідач, ані поручитель взятих на себе зобов`язань щодо погашення заборгованості в установлені строки належним чином не виконали. Позивач звернувся в межах строку позовної давності, а пеня підлягає стягненню в межах річного строку з 11 квітня 2015 року в розмірі 34842,76 грн. за період з 14 квітня 2015 року по 10 лютого 2016 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції про задоволення позову.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм діючого законодавства, оскільки позов є надуманим та безпідставним.

В обґрунтування своїх скарг відповідачі посилаються на те, що банк не направив відповідачам належним чином завірених копій первинних документів, які б слугували належними доказами на підтвердження наявності або відсутності заборгованості та встановлення її розміру. Вважають розрахунок заборгованості наданий банком недостовірним, оскільки він також не завірений належним чином, не містить підпису працівника банку чи його представника, проте містить розрахунок пені за договором від 13 листопада 2013 року за період з 1 січня 2000 року по 1 березня 2016 року, тобто не обґрунтовано дату початку періоду для нарахування пені. Між тим, в наданому розрахунку також є інші розбіжності в початковому періоді нарахування пені, а в таблиці №4 відсутня графа розрахункового періоду по кредитному договору за липень 2014 року, а за вересень 2014 року вказано нарахування двічі. Стверджують, що визначений судом розмір пені є завищеним, оскільки банк дізнався про порушення порядку виплат 14 червня 2014 року, тобто з дня початку нарахування пені, тому пеня підлягала нарахуванню за період з 16 червня 2015 року по 10 лютого 2016 року в сумі 25434,54 грн.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі також зазначає, що є особою з інвалідністю 2 групи, тому судом неправомірно було стягнуто з неї судовий збір.

Відзиву на апеляційні скарзі в порядку ст.360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до кредитного договору №202.44415 від 13 листопада 2013 року та договорів про внесення змін до нього: договір №1 від 15 вересня 2014 року, укладених між ПАТ «ПроКредит банк» та ОСОБА_1 , банк надав позичальникові кредит у сумі 100000,00 грн. зі сплатою 23% річних строком на 24 місяці.

Відповідно до п. 2.2 договору, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначено графіком. Дата останнього платежу за Графіком може від дати спливу строку користування кредитом вказаного п.1.2 цього Договору , але не більше ніж на 7 календарних днів.

Відповідно до п. 3.2.1 договору, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов`язань за цим Договором тривалістю більш ніж 3 (три) банківські дні.

Відповідно до п.3.6 договору, при прострочені погашення грошових зобов`язань за цим Договором тривалістю більш ніж 30 календарних днів Позичальник зобов`язаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через 3 банківські дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор пред`явив йому Вимогу, якщо інше не буде погоджено з Кредитором. При цьому Кредитор вправі самостійно та без повідомлення Позичальника приймати рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в який має бути здійснено таке погашення.

Відповідно до п. 3.4 договору, позичальник зобов`язаний достроково погасити весь залишок кредиту протягом п`яти банківських днів з дня відправлення Вимоги.

17.02.16 року ОСОБА_1 відправлено вимогу про повне дострокове погашення кредиту, про що свідчить фіскальний чек про відправку повідомлення (а.с.29-20), однак погашення кредитної заборгованості не зробив.

Відповідно до договору поруки №FIL.50695-ДПІ від 13 листопада 2013 року та договорів про внесення змін до нього: договір №1 від 15 вересня 2014 року, укладених між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 , останній як поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника ОСОБА_1 у їх повному обсязі як солідарний з позичальником боржник. ОСОБА_2 як поручителю 17 лютого 2016 року банком було направлено вимогу про виконання зобов`язань за договором поруки (а.с.25-26), однак вимога залишилася без виконання.

Згідно зі ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Доводи апеляційних скарг про відсутність первинних документів не спростовують висновків суду.

Доводи про відсутність підпису працівника банку в розрахунку спростовуються матеріалами справи, де на аркуші 18 міститься в кінці розрахунку заборгованості підпис представника АТ «ПроКредит Банк».

Доводи апеляційних скарг, перелічені в пунктах 3-6 щодо розбіжностей початкового періоду нарахування пені є помилковими, оскільки всі 4 таблиці різняться не тільки по даті початку розрахунку заборгованості, а і за змістом в цілому. В таблиці 1 зазначено графік платежів, а таблиці 2 - фактичне погашення платежів, в таблиці 3 - розрахунок процентів, в таблиці 4 - розрахунок пені.

Судова колегія погоджується з доводами апеляційних скарг, що заборгованість по процентам розрахована з 14 серпня 2014 року (а.с.16), а по пені з 14 червня 2014 року, але це не вплинуло на правильність рішення суду.

При цьому, пеня стягнута судом починаючи з 14 квітня 2015 року, оскільки з позовом позивач звернувся 11 квітня 2016 року, тобто суд визначив річний строк, за який підлягає стягненню пеня.

Доводи апеляційних скарг про нарахування пені за період з 16 червня 2015 року по 10 лютого 2016 року не грунтуються на законі.

Матеріали справи свідчать, що згідно Договору №1 від 15 вересня 2014 року про внесення змін до Кредитного договору від 13 листопада 2013 року сторони вирішити змінити строк користування кредитом з 24 місяців до 50 місяців, тобто до 13 січня 2018 року (а.с.5,12).

При цьому, як вбачається зі змісту Вимоги від 23 лютого 2016 року строк повернення кредиту було змінено достроково. Позивач просив повернути борг протягом 5 банківських днів з моменту відправлення даної вимоги.

Тому, стягнення пені з відповідачів в сумі 34842,76 грн. за період з 14 квітня 2015 року по 2 березня 2016 року є правильним.

Суд помилково зазначив, що пеня стягнута за період по 10 лютого 2016 року, тоді як в розрахунку (а.с.16-17) 10 лютого 2016 року - це початок періоду, а кінець - 2 березня 2016 року. Але ця описка не вплинула на правильність вирішення справи по суті.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що вона є особою з інвалідністю 2 групи і з неї не може бути стягнуто судовий збір.

Так, дійсно відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи (а.с.111).

Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції чинній на час ухвалення рішення суду) інваліди 2 групи звільнені від сплати судового зборупід час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

З огляду на це, судова колегія змінює рішення суду в частині стягнення судового збору.

Згідно ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, сплачений позивачем судовий збір в сумі 2757,12 грн. підлягає поверненню позивачу пропорційно задоволеним позовним вимогам 81% в сумі 2233,27 грн. в наступному порядку: 1116,64 грн. за рахунок ОСОБА_1 та 1116,64 грн. за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 1 жовтня 2018 року в частині розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (ідентифікаційний код 21677333, МФО320984) судовий збір в сумі 1116 (одна тисяча сто шістнадцять) грн. 64 коп.

Повернути з державного бюджету Публічному акціонерному товариству «ПроКредит Банк» сплачений згідно ордеру №00000020 від 2 березня 2016 року судовий збір в сумі 1116 (одна тисяча сто шістнадцять) грн. 64 коп.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 8 травня 2019 року