Провадження № 2/331/122/2019
Справа № 331/5725/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю : секретаря Постарнак М.М.,

позивача ОСОБА_1,

представників : відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа комунальне підприємство « Наше місто», про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа комунальне підприємство « Наше місто» ( далі- КП « Наше місто»), про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 23 578,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником приміщення № 33, розташованого в будинку № 95 по вул. Олександрівській в м. Запоріжжі ( далі приміщення № 33).

31.03.2017 р. з квартири АДРЕСА_1 через течію трубопроводу холодного водопостачання відбулось залиття належного йому на праві власності вищезазначеного приміщення.

2.04.2017 р. про дану подію через контактний центр було повідомлено КП « Наше місто».

4.04.2017 р. виїзною комісією КП « Наше місто» складено акт обстеження приміщення № 33 та причин його залиття. Даним актом встановлено, що залиття його приміщення № 33 відбулось з квартири № 10, яка розташована над його приміщенням, власником якої є ОСОБА_4

13.08.2017 р. за його замовленням судовим експертом проведено будівельно- технічне дослідження № 786/08-17, відповідно до висновку якого, розмір завданої йому матеріальної шкоди внаслідок залиття приміщення № 33, складає 19 586,00 грн.

Крім того, він зазнав і інших витрат на відновлення своїх порушених прав, а саме : витрати на будівельно технічне дослідження № 786/08-17 у розмірі 3 952, 00 грн., витрати на отримання довідки з реєстру речових прав у розмірі 40,00 грн.

Таким чином, загальний розмір матеріальних збитків складає 23 578,00 грн.

Також, відповідно до пунктів 2,3 ч.2 ст. 23 ЦК України, йому завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, пов»язаних з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, та у душевних стражданнях у зв»язку із пошкодженням його майна. Саме від дій відповідача він з 31.03.2017 р. несе доволі стійкі незручності з причин відмов орендарів від подальшої оренди належного йому нежилого приміщення № 33.

Моральну шкоду оцінює таким чином : моральна шкода, пов»язана з протиправною поведінкою відповідача щодо нього складає 3 000, 00 грн. ; моральна шкода у зв»язку із пошкодженням його майна складає 7 000,00 грн., а всього 10 000,00 грн.

Як на правові підстави заявлених вимог посилається на статті 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2017 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду по суті (т.1, а.с.48-49).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2017 рок позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заподіяну внаслідок залиття нежитлового приміщення матеріальну шкоду у розмірі 19 586,00 грн., вартість експертного дослідження у розмірі 3 952,00 грн., витрати на отримання інформаційної довідки у розмірі 40,00 грн., моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн., а всього 25 578, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. ( т.1, а.с.139-144).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2018 року заочне рішення від 30 листопада 2017 року по цій справі скасовано, справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ( т.1, а.с.203-204).

16 липня 2018 року від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позов, який обґрунтовано таким.

Як на думку відповідача позовні вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

По-перше, вимога позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок залиття його приміщення, базується в тому числі на даних ОСОБА_5 обстеження технічного стану нежитлового приміщення № 33, розташованого в цоколі житлового будинку № 95 по вул. Олександрівській на предмет залиття від 04.04.2017, складеного робітниками КП « Наше місто».

ОСОБА_5 не може бути належним та допустимим доказом спричинення відповідачем майнової шкоди позивачу, з огляду на таке.

ОСОБА_6 від 04.04.2017 не відповідає вимогам, передбаченим Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 ( далі Правила № 76). Так, в ньому не зазначено характер та конкретні причини залиття нежитлового приміщення ; результати огляду внутрішньо будинкової системи гарячого та холодного водопостачання, водопровідних комунікацій та сантехнічного обладнання власника квартири АДРЕСА_1 ; обсяги необхідного ремонту приміщень ; орієнтовну вартість пошкоджених внаслідок залиття речей та особу, яка допустила таке залиття ; підпис власника нежитлового приміщення. Повідомлення про участь у складанні акту технічного обстеження нежитлового приміщення відповідачу не направлялося.

По-друге, позивачем не надано належних доказів спричинення йому матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок залиття нежитлового приміщення з вини відповідача та причинно- наслідкового зв»язку між шкодою та діями відповідача, як то передбачено статтею 1166 ЦК України та роз»ясненнями, що містяться у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6.

По-третє, відповідно до ОСОБА_5 від 06.04.2018 року, складеного робітниками ТОВ « Місто для людей Запоріжжя», яке наразі є балансоутримувачем будинку № 95 по вул. Олександрівській в м. Запоріжжі, при обстеженні квартири № 10 встановлено, що інженерні комунікації в квартирі замінені на пластик, сантехнічне обладнання відсутнє ; в місці встановлення унітазу встановлена заглушка ; радіатори замінені ; витоків і засмічень не виявлено ; система опалення знаходиться в робочому стані.

Таким чином, вищезазначеним актом встановлено справність внутрішніх інженерних комунікацій, сантехнічного обладнання в квартирі АДРЕСА_2, що спростовує висновки позивача, що затоплення нежитлового приміщення сталося саме з вини відповідача.

26 липня 2018 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій товарного чеку від 17.05.2015 року, акту приймання передачі виконаних робіт від 13.07.2018 року та фотоматеріалів ( т.1, а.с.237, 238-243).

26 липня 2018 року від представника відповідача до суду надійшов попередній ( орієнтовний) розрахунок витрат ( т.2, а.с.1).

6 серпня 2018 року від позивача до суду надійшли пояснення на заперечення відповідача ( т.2, а.с.11-14).

13 серпня 2018 року від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення ( т.2, а.с.15-17).

16 серпня 2018 року позивач надав суду заяви про виклик свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ( т.2, а.с.22-23) та долучення до матеріалів справи диску з відеозаписом затоплення приміщення № 33 ( т.2, а.с.24).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( т.2, а.с.25).

В суді позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених по текстах позовної заяви та інших заяв по суті справи, долучених ним до справи до початку розгляду справи по суті.

Представник відповідача в суді проти позову заперечує з підстав, викладених по текстах наданих ним заяв по суті справи.

Представник третьої особи в суді виступив на стороні позивача, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі , просить позов задовольнити, в тому числі і з підстав, викладених по тексту письмових пояснень.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з»ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до наступного.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частин п»ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Матеріалами справи встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення № 33, цокольного поверху літ. А-1 в будинку № 95 по вул. Олександрівській (стара назва Дзержинського) в м. Запоріжжя, яке належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.07.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за № 4256 (а.с. 6-8, т.1).

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 (стара назва Дзержинського) в м. Запоріжжя, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с. 10, т.1).

31 березня 2017 року сталося залиття, належного ОСОБА_1 на праві приватної власності, нежитлового приміщення № 33, цокольного поверху літ. А-1 в будинку № 95 по вул. Олександрівській в м. Запоріжжя.

На підтвердження позовних вимог Позивачем надано суду акт обстеження технічного стану нежитлового приміщення № 33, розташованого в цоколі житлового будинку № 95 по вул. Олександрівській на предмет залиття від 04.04.2017 року (далі ОСОБА_5), затверджений начальником Олександрівської служби обслуговування житлового фонду ОСОБА_11 про те, що в результаті залиття нежитлового приміщення пошкоджено: стеля (мокрі плями та пошкодження плити площею 12 м2), стіни (мокрі плями, відшарування штукатурного шару площею 10 м2) ( а.с.9,т.1).

Позивачем також надано суду докази щодо визначення розміру матеріальної шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення, у розмірі 19586, 00 грн., а саме висновок будівельно-технічного дослідження № 786/08-17 від 13.07.2017 року, складеного судовим експертом ОСОБА_12 (а.с. 13-47, т.1).

За проведення експертного будівельно-технічного дослідження ОСОБА_1 сплачено 3952,00 грн. та 40,00 грн. за отримання інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно з метою встановлення власника квартири АДРЕСА_4 (а.с. 11-12, т.1).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за реєстр. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відтак, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Згідно з п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року за реєстр. № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за реєстр. № 927/11207 (далі Правила № 76) та відповідно до додатку до листа Мінжитлкомунгоспу від 29 серпня 2008 року за реєстр. №20-8-18 факт залиття квартири (приміщення) та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири (приміщення) за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка у відповідності до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету, затвердженого начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. В акті повинно бути відображено зокрема: характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року за реєстр. № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири (приміщення) після залиття» зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Тобто факт залиття приміщення, характер залиття та його причини, наслідки має бути зафіксований актом комісійного обстеження приміщення, складеним за обов'язкової участі винної особи.

Судом встановлено, що у вступній частині акту обстеження технічного стану нежитлового приміщення на предмет залиття від 04.04.2017 року зазначено про те, що 02.04.2018 року в 12:31 в контактний центр по телефону 15-80 надійшла аварійна заявка від мешканця квартири № 12 житлового будинку № 95 по вул. Олександрівській в м. Запоріжжі про прорив трубопроводу холодного водопостачання в підвалі. 02.04.2017 року на момент виїзду аварійної служби за зазначеною адресою, було встановлено, що залиття нежитлового приміщення, розташованого в цокольному поверсі, здійснювалося з вищерозташованої квартири № 10.

З огляду на вищевикладене, про проведення комісійного обстеження та визначення фактичних обставин залиття нежитлового приміщення № 33, розташованого в цокольному поверсі житлового будинку № 95 по вул. Олександрівській в м. Запоріжжі повинен був повідомлений ОСОБА_4, власник квартири № 10. Однак, як встановлено судом, Відповідач не був повідомлений про проведення комісійного обстеження, факт залиття нежитлового приміщення зафіксований актом комісійного обстеження приміщення, складеним без його участі.

В пояснення третьої особи від 13.08.2018 року б/н також зазначено про те, що акт обстеження був складений без огляду квартири № 10 та без присутності власника цієї ж квартири.

В суді представник третьої особи вищенаведену обставину підтвердила.

Відтак в суді встановлено, що наданий Позивачем ОСОБА_6 не відповідає вимогам пункту 2.3.6 вищезазначених Правил.

Щодо визначення причин залиття нежитлового приміщення суд виходить з такого.

Правилами № 76 визначено обовязок комісії щодо особистого встановлення причин залиття приміщення (наприклад, несанкціоноване втручання мешканців у роботу системи, незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводів та ін.). Однак, причини залиття аварійною службою не встановлено. Посилання у вступній частині ОСОБА_5 на висновки аварійної служби є необґрунтованими у звязку з тим, що Правилами № 76 визначено обовязок комісії щодо особистого встановлення причин залиття приміщення.

З описової частини акту обстеження технічного стану нежитлового приміщення на предмет залиття від 04.04.2017 року вбачається, що комісією у складі майстрів ділянки № 2 АСОЖФ КП «Наше місто» Запорізької міської ради ОСОБА_13, ОСОБА_9 ОСОБА_14 обстеження внутрішньобудинкової системи гарячого та холодного водопостачання, системи каналізації не проводилося. На момент обстеження нежитлового приміщення було зафіксовано лише сліди залиття, а саме пошкодження стелі (плити ЮСБ) в приміщенні архіву площею 12 м2, стін (декоративної штукатурки) в приміщенні архіву та центральній кімнаті площею 10 м2 та 7 м2 відповідно. З висновків, зазначених в ОСОБА_5, вбачається, що причина залиття нежитлового приміщення № 33, розташованого в цокольному поверсі житлового будинку № 95 по вул. Олександрівській в м. Запоріжжі не встановлена.

Свідком ОСОБА_9, викликаним у судове засідання 14.02.2019 року, також зазначено про те, що причини залиття нежитлового приміщення встановлені не були, обстеження внутрішньобудинкових систем не проводилося.

Згідно пункту 2.3.6. Правил № 76 в акті комісійного обстеження повинно бути відображено висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Однак, в ОСОБА_5 відсутня інформація щодо вини ОСОБА_4 у завданні шкоди нежитловому приміщенню Позивача.

З урахуванням вищевикладеного, акт обстеження технічного стану нежитлового приміщення на предмет залиття від 04.04.2017 року не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом неправомірних дій Відповідача щодо завдання майнової шкоди Позивачу, оскільки технічне обстеження нежитлового приміщення було проведено за відсутності Відповідача або його представника. Крім того, актом комісійного обстеження не визначено характер залиття нежитлового приміщення та його причини, відсутній висновок комісії щодо встановлення вини ОСОБА_4

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на жодній з підстав відшкодування шкоди, передбачених ЦК України, Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог Позивача щодо стягнення на його користь з Відповідача у справі моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав,наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови).

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов'язок по відшкодуванню шкоди.

У звязку з тим, що протиправна поведінка, вина Відповідача та причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою не доведений Позивачем, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України.

Керуючись статтями 10-13, 60,74,79, 84,88, 259, 263-265 ЦПК України, частиною першою статті 1166 ЦК України, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Правила утримання жилих будинків та прибудинкової території, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_4 ( місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2) , третя особа комунальне підприємство « Наше місто» ( юридична адреса : м. Запоріжжя, вул. Українська, 29 «А»), про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 25 квітня 2019 року.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя : Н.Г.Скользнєва

15.04.2019