Дата документу 24.04.2019 Справа № 332/1210/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1210/16 Головуючий у 1 інстанції: Ходько В.М.
Провадження № 22-ц/807/1779/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

П О С Т А Н О В А
24 квітня 2019 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Гончар М.С.
ОСОБА_2
при секретарі: Бєловій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОСОБА_3 Дніпро» у особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_6,-
У січні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_5 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_6.
В обґрунтування подання зазначив, що боржник не виконує рішення суду щодо погашення заборгованості в розмірі 1 336 537,56 доларів США шляхом звернення стягнення на заставне майно, яке перебуває в розшуку, у зв»язку з чим є необхідним застосування до нього заходу забезпечення виконання судового рішення у вигляді обмеження у праві виїзду за кордон. Посилаючись на вказані обставини, просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту боржника ОСОБА_6 до виконання зобов'язань, покладених на неї за виконавчим листом № 332/1210/16-ц, виданим 08.10.2018 року Заводським районним судом м. Запоріжжя.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року в задоволенні подання відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, стягувач - АТ «ОСОБА_3 Дніпро» у особі представника ОСОБА_4 подало до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити подання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що державним виконавцем було здійснено всі необхідні дії, спрямовані на виконання рішення суду. В свою чергу,
боржником ОСОБА_6 не було здійснено погашення боргу та належного виконання судового рішення.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та пояснення приватного виконавця, які підтримали скаргу, представника боржника, яка просила залишити скаргу без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи в задоволені подання, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не було доведено факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду. Також вказано, що до подання не додано будь-які докази, що підтверджували б свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без урахування усіх обставин та з порушенням норм процесуального права.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України" одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.
За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.
Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що "ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням" слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.
При цьому, само по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків, та на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_5 перебуває виконавче провадження № 57564973 по виконанню виконавчого листа, виданого 08.10.2018 року Заводським районним судом м. Запоріжжя по справі № 332/1210/16-ц, про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 336 537,56 доларів США за кредитним договором № 021111-КЛВ від 02.11.2011 року шляхом продажу майна, що належить ОСОБА_6, з публічних торгів зі встановленням початкової вартості майна в розмірі 2 216 348,00 грн. Виконавче провадження відкрите 31.10.2018 року.
У строк, наданий на самостійне виконання, боржником рішення суду не виконано, будь-яких документів від боржника стосовно виконання рішень не надходило.
В свою чергу, державним виконавцем здійснено ряд заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчого документа.
Так, в ході виконання судового рішення виконавцем було направлено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Державної міграційної служби України в Запорізькій області та Державної прикордонної служби України про надання інформації стосовно отримання боржником закордонного паспорту та перетину кордону, направлено боржнику вимогу про виклик до приватного виконавця.
Крім того, з метою забезпечення виконання рішення суду приватним виконавцем було накладено арешт на майно боржника, винесено постанову про розшук майна боржника, здійснено виїзд за адресою боржника та адресою, вказаною у виконавчому документі.
До теперішнього часу, заходів примусового виконання здійснено не було, оскільки ОСОБА_6 не надала приватному виконавцю інформації про майно, на яке звернуто стягнення.
Таким чином, на час звернення до суду з поданням приватним виконавцем здійснено всі можливі заходи щодо виконання рішення суду.
Проте, станом на сьогоднішній день рішення суду боржником не виконано, борг згідно виконавчих документів боржником визначеним судом способом не погашено. Останньою не вживається будь-яких заходів, спрямованих на таке виконання, жодних відомостей про намагання співпрацювати з приватним виконавцем матеріали виконавчого провадження не містять. Виклики та листи державного виконавця боржником проігноровано.
Указані обставини об'єктивно свідчать про факт ухилення боржника від виконання рішення суду, що є підставою для задоволення подання державного виконавця про тимча-
сове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання останнім зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями.
Проте вищевказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_6 як власник 15 вантажних автомобілів, за рахунок яких належить погасити заборгованість у значному розмірі 1 336 537,56 доларів США, не надала жодних доказів на підтвердження фактичного місцезнаходження цього вантажного транспорту.
Той факт, що боржник ОСОБА_6, будучи обізнаною про існування виконавчого провадження, не сприяє виявленню арештованого майна, і є проявом ухилення від виконання рішення суду, оскільки як власник цього майна має бути обізнана про його місцезнаходження.
Між тим, зазначення у відзиві про те, що їй невідомо про місцезнаходження одразу 15 одиниць вантажних автомобілів та причепів, які належать їй, та бездіяльність щодо з»ясування їх місцезнаходження, колегія розцінює як небажання виконувати рішення суду.
Достеменно будучи обізнаною з грудня 2018р. про виконавче провадження, ОСОБА_6 заходів щодо розшуку свого транспорту не приймала.
За вказаних обставин, доводи про відсутність факту ухилився боржника від виконання рішення суду колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь - яких доказів про те, що заявник здійснював заходи щодо реального виконання рішення суду нею не надано.
Таким чином, суд першої інстанції помилково стверджував про відсутність достатніх підстав для встановлення факту ухилення боржника від виконання рішення.
Колегія суддів вважає неспроможними доводи суду першої інстанції відносно того, що боржник не повідомлений належним чином про відкриття виконавчого провадження та здійснення виконавчих дій, оскільки з матеріалів справи слідує, що державним виконавцем направлялися ОСОБА_6 процесуальні документи за адресою, яка зазначена у виконавчих документах, а саме: АДРЕСА_1.
В той же час, в силу положень ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Крім того, сама ОСОБА_6 не заперечувала, що обізнана про виконавче провадження, оскільки погасила витрати виконавчого провадження та судовий збір, що вважає доказом відсутності ухилення від виконання рішення суду.
Проте, колегія вважає, що ці обставини не доводять, що по суті рішення суду також виконується боржником, оскільки неможливо не бути обізнаною про відсутність 15 транспортних засобів, які є власністю особи, та не вирішувати питання щодо встановлення його місцезнаходження інакше як для мети увільнення його від виставлення на продаж в порядку виконання рішення.
З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. І на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань вже відбувся і є об'єктивно наявним та це підтверджується усіма встановленими обставинами.
У відзиві ОСОБА_6 посилалась на те, що за договором зберігання передала ці
транспортні засобі третій особі, у якої тепер не може їх витребувати.
Але з цього приводу приватний виконавець ОСОБА_5 надав пояснення, що виходив за адресою зберігача та не виявив за цієї адресою, вказаною у договорі зберігання, ТОВ «СМАРТ КОНСАЛТИНГ», якого боржник зазначила зберігачем.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сума заборгованості є значною, рішення суду не виконується боржником, та вбачаються наразі свідомі дії з приховування майна боржником, яка надає недостовірні дані та сумнівні договори з приводу заставного майна.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
У справі "Soering vs UK" від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов'язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов'язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.
Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід'ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства.
Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі У країни можливе лише у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.
У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має грунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.
Такі обставини, на думку колегії, маються у цій справі для стимулювання боржника, який приховує 15 одиниць вантажного транспорту, не надаючи інформації про жоден з них та не намагаючись вирішувати це питання, що не є типовим для власника, який не намагається з»ясувати, де знаходиться таке значне і вартісне майно та у такій великій кількості.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.
Таким чином, зважаючи на те, що суд першої інстанції не врахував очевидний факт ухилення боржника від виконання виконавчих документів, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення подання державного виконавця.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОСОБА_3 Дніпро» у особі представника ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року у цій справі скасувати.
Подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_5 задовольнити.
Тимчасово обмежити боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 26 квітня 2019р..

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

ОСОБА_2