Справа №701/501/19
Провадження №2/701/242/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2019 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого-судді -Костенка А. І.
за участю секретаря -Киряхно Е. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до Маньківської селищної ради смт. Маньківка Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,
Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
На підставу своїх вимог спирається на те, що ОСОБА_2 , перебувала у шлюбі зі своїм першим чоловіком ОСОБА_3 , з 02.05.1982 року. Під час шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_3 , відповідно до протоколу № 6 загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу «Маньківський» від 23.06.1984 ОСОБА_3 було прийнято у члени кооперативу. 26.06.1984 року ОСОБА_3 було сплачено перший внесок у кооператив у розмірі 2500 р. за квартиру АДРЕСА_1 . Під час шлюбу з ОСОБА_3 двічі сплатила внески за квартиру у житлово- будівельний кооператив «Маньківський» - 23.01.1989 в сумі 288 р., та 04.04.1989 в сумі 116 року. Всього за період шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було сплачено внески за квартиру у житлово-будівельному кооперативі «Маньківський» в розмірі 2 904 року. Таким чином, паєнагромадження в сумі 2 904,00 р. було спільною сумісною власністю подружжя. 27.11.1989 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було припинено. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишилась проживати у квартирі АДРЕСА_1 та сплачувала пайові внески за неї до повної виплати вартості квартири. Тобто, колишнім подружжям було поділено паєнагромадження за вищезазначену квартиру, та передано ОСОБА_4 право власності на пай. Фактичне відкрите володіння ОСОБА_4 понад 12 років квартирою АДРЕСА_1 та подальше внесення нею пайових внесків за квартиру підтверджує те, що між колишнім подружжям було досягнуто згоди про поділ паєнагромадження, а саме, передано його ОСОБА_4 При цьому, незважаючи на те, що ОСОБА_3 виїхав на постійне місце проживання до іншого житла і не сплачував після розірвання шлюбу пайові внески за квартиру, про що було відомо житлово-будівельного кооперативу «Маньківський», останнього не було виключено із житлово-будівельного кооперативу. Таким чином, ОСОБА_4 мала переважне право на вступ до житлово-будівельного кооперативу «Маньківський», виконувала всі обов`язки члена житлово-будівельного кооперативу, сплачувала пайові внески за квартиру, проте юридично не оформила вступ до кооперативу. 29.12.1989 ОСОБА_4 , вступила у шлюб з ОСОБА_5 , та при укладенні шлюбу обрала прізвище « ОСОБА_6 ». Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_5 продовжували проживати у квартирі АДРЕСА_1 та сплачувати пайові внески за неї. Загалом за період шлюбу з ОСОБА_5 було сплачено 5 277,00крб. Відповідно до довідки № 39 від 12.08.2005, вартість квартири АДРЕСА_1 , виплачена станом на 25.12.1992 в сумі 8 184 крб. 04 коп. по цінам 1987 року. Від шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_5 27.01.1991 народилась позивачка по справі. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_5 Після смерті батька вони з матір`ю ОСОБА_7 залишились проживати у квартирі АДРЕСА_1 . Таким чином, мати позивачки ОСОБА_7 , фактично вступила в управління та володіння квартирою АДРЕСА_1 , пайові внески за яку було сплачено під час шлюбу з ОСОБА_5 , і яка у зв`язку з цим вважається спільною сумісною власністю подружжя. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_7 , з якою позивачка проживала разом до дня її смерті у квартирі АДРЕСА_1 . На момент смерті матері позивачка була неповнолітньою, а тому рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 30.07.2002 № 154 за позивачкою було закріплено право на житлову площу за адресою АДРЕСА_2 . Позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_7 Позивачка була неповнолітньою на момент смерті матері і постійно проживала з нею, тому вважає себе такою, що прийняла спадщину після смерті матері, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду.
Позивачка та її представник в судове засідання не з?явилися, але надали суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримали та просили справу слухати без їх участі.
Представник Маньківської селищної ради в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із того, що як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 , перебувала у шлюбі зі своїм першим чоловіком ОСОБА_3 , з 02.05.1982 року, (що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 01.03.2019) (а.с.9). Під час шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_3 , відповідно до протоколу № 6 загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу «Маньківський» від 23.06.1984 ОСОБА_3 було прийнято у члени кооперативу (а.с. 10). 26.06.1984 року ОСОБА_3 було сплачено перший внесок у кооператив у розмірі 2500 р. за квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією платіжного документа (а.с. 11). Під час шлюбу з ОСОБА_3 двічі сплатила внески за квартиру у житлово- будівельний кооператив «Маньківський» - 23.01.1989 в сумі 288 р., та 04.04.1989 в сумі 116 року (а.с.12). Всього за період шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було сплачено внески за квартиру у житлово-будівельному кооперативі «Маньківський» в розмірі 2 904 року. Таким чином, паєнагромадження в сумі 2 904,00 р. було спільною сумісною власністю подружжя. 27.11.1989 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було припинено, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу від 19.03.2019 року (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції від 20.06.1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції від 20.06.1969 року в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 146 Житлового кодексу Української, поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Якщо поділити квартиру неможливо, один з колишнього подружжя, за яким визнано право на частину паєнагромадження, вправі вимагати від другого, який є членом житлово-будівельного кооперативу, виплати йому суми, що відповідає його частині паєнагромадження. Крім того, відповідно до п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 № 186, поділ квартири між членом житлово-будівельного кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а при відсутності згоди - за рішенням суду. Угода між колишнім подружжям про поділ паю є обов`язковою для кооперативу і виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів при вирішенні питання про членство іншого з подружжя в кооперативі. При наявності рішення суду про поділ паю особа визнається членом кооперативу з моменту набрання рішенням суду законної чинності. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишилась проживати у квартирі АДРЕСА_1 та сплачувала пайові внески за неї до повної виплати вартості квартири. Тобто, колишнім подружжям було поділено паєнагромадження за вищезазначену квартиру, та передано ОСОБА_4 право власності на пай. Фактичне відкрите володіння ОСОБА_4 понад 12 років квартирою АДРЕСА_1 та подальше внесення нею пайових внесків за квартиру підтверджує те, що між колишнім подружжям було досягнуто згоди про поділ паєнагромадження, а саме, передано його ОСОБА_4 При цьому, незважаючи на те, що ОСОБА_3 виїхав на постійне місце проживання до іншого житла і не сплачував після розірвання шлюбу пайові внески за квартиру, про що було відомо житлово-будівельного кооперативу «Маньківський», останнього не було виключено із житлово-будівельного кооперативу. Таким чином, ОСОБА_4 мала переважне право на вступ до житлово-будівельного кооперативу «Маньківський», виконувала всі обов`язки члена житлово-будівельного кооперативу, сплачувала пайові внески за квартиру, проте юридично не оформила вступ до кооперативу. Відповідно до п. 51 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 № 186, у разі вибуття члена житлово-будівельного кооперативу з кооперативу до заселення будинку або виключення його з кооперативу у зв`язку з виїздом на інше постійне місце проживання чи несплатою пайового внеску член його сім`ї, перебуває разом з ним на обліку бажаючих вступити до кооперативу, має право перед іншими особами на вступ до кооперативу. Тому з подружжя члена кооперативу, якому належить право на частину паєнагромадження, надається перевага перед іншими членами сім`ї. При відмові у прийомі до кооперативу вказаних осіб спір може, бути вирішений у судовому порядку. 29.12.1989 ОСОБА_4 , вступила у шлюб з ОСОБА_5 , та при укладенні шлюбу обрала прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с. 16). Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_5 продовжували проживати у квартирі АДРЕСА_1 та сплачувати пайові внески за неї, що підтверджується копією ордерів на підтвердження пайових внесків (а.с. 13). Загалом за період шлюбу з ОСОБА_5 було сплачено 5 277,00крб. Відповідно до довідки № 39 від 12.08.2005, вартість квартири АДРЕСА_1 , виплачена станом на 25.12.1992 в сумі 8 184 крб. 04 коп. по цінам 1987 року (а.с. 17). Від шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_5 27.01.1991 народилась позивачка по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 18). ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с. 20). Після смерті батька вони з матір`ю ОСОБА_7 залишились проживати у квартирі АДРЕСА_1 . Таким чином, мати позивачки ОСОБА_7 , фактично вступила в управління та володіння квартирою АДРЕСА_1 , пайові внески за яку було сплачено під час шлюбу з ОСОБА_5 , і яка у зв`язку з цим вважається спільною сумісною власністю подружжя. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 (а.с. 21) з якою позивачка проживала разом до дня її смерті у квартирі АДРЕСА_1 . На момент смерті матері позивачка була неповнолітньою, а тому рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 30.07.2002 № 154 за позивачкою було закріплено право на житлову площу за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 22). Позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_7 Позивачка була неповнолітньою на момент смерті матері і постійно проживала з нею, тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСРС, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як передбачено п.1 ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу Української РСРС, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 № 18/5 в редакції, що діяла на день смерті ОСОБА_7 , свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Оскільки позивачка була неповнолітньою на момент смерті матері і постійно проживала з нею, вважається такою, що прийняла спадщину після її смерті, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Згідно копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 28.03.2019, відповідно до якого позивачка фактично проживала до 2002 року без реєстрації разом зі своєю матір`ю ОСОБА_7 (а.с. 23). Спадкова справа після смерті матері позивачки не відкривалась, що підтверджується копією інформаційної довідки зі спадкового реєстру (а.с. 24). Тобто, позивачка є єдиним спадкоємцем після ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину після її смерті, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що: при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Відповідно до ст. 15 Закону У країни «Про власність» в редакції, що діяла на момент виплати ОСОБА_7 повної вартості квартири, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Як вбачається, за життя мати позивачки ОСОБА_7 виплатила повністю пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 , проте за життя право власності на неї не оформила в передбаченому законодавством порядку. У зв`язку з відсутністю документів, які підтверджували б право власності ОСОБА_7 на вищезазначену квартиру, позивачка, як спадкоємець першої черги після смерті матері, не може отримати свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 після смерті матері. Відповідно до ч. 1 ст. 561 Цивільного кодексу Української PCP, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналогічна норма міститься також у ст. 1298 Цивільного кодексу України. Таким чином позивачка, як спадкоємець, який прийняв спадщину, має право у будь-який час отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_7 , проте не може цього зробити у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно . Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. За ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 16 ЦК України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Частина 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов`язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або із істотним порушенням будівельних норм і правил. В даному випадку, відповідно до закону спадщина належить позивачці-спадкоємцю з часу відкриття спадщини в порядку спадкування, що зобов`язує утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте відсутня можливість здійснювати ці обов`язки у зв`язку з відсутністю документа, який засвідчує право власності та відсутністю можливості його отримати у зв`язку із смертю спадкодавця, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 16, 319, 322, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1268 ЦК України, ст. ст. 548-549, 561 Цивільного кодексу Української PCP в редакції 1963 року, суд, -
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко