Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 489/3465/16-ц

провадження № 61-24251св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва в складі судді Тихонової Н. С. від 12 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області в складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Галущенка О. І., Лисенка П. П. від 29 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 10 червня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період шлюбу сторонами придбано телевізор LG 42 LF 653 V вартістю 16 000 грн та автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 111 000 грн. У листопаді 2015 року відповідач без його згоди продала вищевказаний автомобіль та грошові кошти від його реалізації витратила на власний розсуд. Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд поділити вказане майно між сторонами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2017 року в задоволенні позову відмолено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірний автомобіль був придбаний та відчужений під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, кошти від реалізації якого використані подружжям в інтересах сім`ї. Щодо іншого майна, а саме телевізора, яке бажає поділити позивач, то позивачем не надано доказів придбання такого майна подружжям, що є його процесуальним обов`язком в силу статті 60 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням місцевого суду про відмову в позові, зазначив про те, що зазначене рішення є законним та обґрунтованим, підстав для скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, немає.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовивши в позові про поділ майна подружжя, суди попередніх інстанцій порушили статтю 63 СК України, якою передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування, і розпорядження майном, чим порушив права позивача, фактично позбавивши його права власності на майно подружжя.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Указує на те, що позивачем не доведено заявлених вимог, що вірно встановлено судами попередніх інстанцій.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 4893465/16-ц з Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указану справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що з 10 червня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період кого у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період шлюбу сторони придбали майно, яке складається з предметів домашньої обстановки та вжитку, згоди щодо поділу якого вони не досягли, та позивач просив спір вирішити в судовому порядку. Зокрема, до спільного майна, що підлягає поділу, позивачем включено телевізор марки LG 42 LF 653 V вартістю 16 000 грн та автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі довідки-рахунку від 04 червня 2014 року був зареєстрований за ОСОБА_2

У подальшому зазначений транспортний засіб було відчужено на користь ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку від 06 листопада 2015 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільногосумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суди установивши, що спірний автомобіль було відчужено в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а кошти використані в інтересах сімї, дійшли обгрунтованого висновку, що вимоги позивача в частині стягнення компенсації частини вартості автомобіля є безпідставними та задоволенню не підлягають. При цьому, доказів того, що вказаний автомобіль проданий без згоди позивача і не в інтересах сім`ї суду не надано, як і не надано доказів оспорювання самого правочину відчуження автомобіля на користь іншої особи, без його згоди.

Також позивач просив виділити йому власність в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя телевізов LG 42 LF 653 V, однак належних та допустимих доказів у розумінні статті 10, 60 ЦПК України 2004 року, придбання сторонами вказаного майна, під час перебування їх у шлюбі, не надав.

Ураховуючи викладене та приймаючи до увани, що позивачемне надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на обгрунтування своїх позовних вимог, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в позові.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. від 12 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун