Справа № 712/3722/19
Провадження № 2/1394/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Романенко В.А.

за участю секретаря - Назаренко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що 25 грудня 2015 року між нею та відповідачем - ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області.

За час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Під час її першої вагітності відповідач почав зловживати спиртними напоями та бити і залякувати її. Грошей на утримання дітей він не дає. Належним вихованням дітей не займається, їхнім розвитком не цікавиться.

Для того, щоб забезпечити дітей необхідними речами і харчуванням вона постійно звертається за матеріальною допомогою до своїх батьків.

Останнім часом відповідач все частіше почав вживати спиртні напої.

Регулярно принижує і б`є її на очах у дітей. В нього відсутня повага до жінок і до старших людей. Він має запальний характер. На її прохання спокійно поговорити завжди реагує агресивно.

Декілька разів відповідач у стані алкогольного сп`яніння спав у тамбурі гуртожитку, в якому вони проживають.

З грудня 2018 року вони проживають окремо. За усною домовленістю з відповідачем, діти проживають з нею.

23 лютого 2019 року відповідач виявив бажання побачитися з дітьми. Вона дозволила йому прийти і він в стані алкогольного сп`яніння черговий раз влаштував бійку. Коли він почав бити її, вона тримала на руках меншу доньку. Від нанесених ударів отримала струс мозку, садна обличчя, травму носу. Після отриманих травм вона звернулася в Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи, про що має висновок. Також зверталася до поліції. По даному зверненню відкрито кримінальне провадження.

Сусіди по гуртожитку були свідками усіх вищезазначених подій необхідності можуть це підтвердити.

04.03.2019 року звернулася до Черкаського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у зв`язку з насиллям в сім`ї та на даний час перебуває під соціальним супроводом ЧМЦСССДМ та отримує психологічні консультації.

Вважає, що відповідач негативно впливає на психологічний стан та подальший розвиток дітей. В стані алкогольного сп`яніння він становитб загрозу для їхнього з дітьми життя і здоров`я.

Крім того, звертає увагу суду на те, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку.

В той час, вона не має можливості сама утримувати та виховувати малолітніх дітей, оскільки не має можливості знайти роботу через їхній малий вік, через що вони фактично перебувають на утриманні її батьків.

Оскільки ОСОБА_2 отримує нерегулярний і мінливий дохід, вважає, що встановлення аліментів у твердій грошовій сумі є найбільш доцільним, зважаючи на мінливий характер його доходів.

Просить шлюб між, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області від 25.12.2015 року - розірвати. Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини від його доходів до досягнення молодшою дитиною ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) трьох років. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати на суму 768,40 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2019 року роз`єднано позовні вимоги в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у самостійні провадження. З даної справи виділено у самостійне провадження позовні вимоги про розірвання шлюбу.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в сумі 2 тис. грн. аліменти на утримання малолітніх дітей, в іншій частині заперечував проти їх задоволення, зазначивши, що отримує мінімальну заробітну плату. З початку вагітності та на протязі проживання разом з дружиною він повністю забезпечував свою дружину та дітей так як позивач ніде не працювала та доходу не отримувала. З того часу як вони почали проживати окремо він продовжив надавати своїй дружині та дітям матеріальну допомогу, але звісно ніяких розписок в неї не брав в надії на її порядність. Єдині грошові суми, переказ яких документально підтверджений, це гроші які він переказував на її рахунок у банку. Діти перебувають з ним лише тоді, коли позивач сама дозволяє їм знаходитися зі мною, однак він завжди сам бажає постійно бути зі своїми дітьми. Наполягав на тому, що при вирішенні даного спору, була також взята до уваги його думка при прийнятті рішення, оскільки вважає, що на сьогоднішній день, він знаходиться також в дуже важкому моральному та матеріальному становищі. На даний час може допомагати своїм дітям у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

В судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Ковальвської сільської ради Васильківського району Київської області.

За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.06.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно до частини першої статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли.

У відповідності з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Положеннями ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина першою ст. 184 Сімейного кодексу України).

Згідно з частиною другою ст. 184 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року, то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Частиною другою ст. 8 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що за наявності підстав, визначених цим законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Таким чином обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 Сімейного кодексу України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення, керуючись при цьому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078, з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Присудження аліментів на утримання дітей не вимагає як обов`язкової підстави встановлення факту уникнення одного чи обох батьків від обов`язку щодо забезпечення дітей, головними критеріями - є необхідність отримання кожною дитиною достатнього рівня життя, який забезпечуватиме її гармонійний розвиток.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 працює менеджером з продажу у ФОП ОСОБА_4 , та отримує заробітну плату у розмірі 4600 грн.

Враховуючи у сукупності встановлені обставини, суд вважає за доцільне визначити суму аліментів у твердій грошовій сумі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень;

Відповідно до частини першої статті 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Судом встановлено, що на даний час діти проживають разом із матір`ю за місцем її проживання, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, які перебувають на повному матеріальному утриманні позивача, що є підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

При винесенні даного рішення суд враховував, що відповідач ОСОБА_2 має задовільний стан здоров`я, його працездатність, те що він не є інвалідом, не має тяжких захворювань (відсутність доказів, які могли б спростувати встановлені дані факти). Відповідач офіційно працевлаштований, однак отримує мінімальну заробітну плату.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітніх дітей, та виходячи з того, що обоє батьків мають обов`язок утримувати дитину, відповідач має працездатний вік, не має інших аліментних зобов`язань, позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2 000 грн., щомісячно на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 18.03.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст. 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Одночасно суд роз`яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку суд дійшов наступних висновків.

За положеннями ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи той факт, що судом стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, а заробітна плата відповідача складає 4600 грн., суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку не підлягає до задоволення, що відповідає межам принципу розумності та справедливості.

На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 84, 180-183, 184, 191 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 265, 268, 280-284, 354, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого ФОП ОСОБА_4 на посаді менеджера з продажу, аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої: АДРЕСА_2 на утримання малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2 000 грн., щомісячно на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 18.03.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В частині стягнення аліментів в межах одного місяця підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768, 40 грн. на користь Держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Апеляційного суду Черкаської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлений 10.05.2019 року.