ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/882/19 Справа № 201/661/18 Головуючий у першій інстанції: Ткаченко Н.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 12.01.2018 року керівництвом Комунального Закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської (Дніпровської) обласної ради усно оголошено про звільнення позивача, відповідний наказ для ознайомлення їй не надано, розрахунок не проведено, трудова книжка не повернута. Крім того, не враховано, що позивачка одна виховує дитину-інваліда. Таке звільнення відбулось з порушенням ст. 47, ст. 116, ч. 3 ст. 184 КЗпП України. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила поновити її на посаді реєстратора і Обласній медико-соціальній експертній комісії №5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради; стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. та судовий збір в сумі 704,80 грн. (а.с. 3-6, 21-24, 101 т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді реєстратора в Обласній медико-соціальній експертній комісії №5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради. Стягнуто з Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 11025,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. та на оплату судового збору в розмірі 176,20 грн., а всього 20176,20 грн.; стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1409,60 грн. Вирішено також допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 3200,00 грн.

В апеляційній скарзі Комунальних заклад «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою представника позивача Гончарової О.В. (а.с. 203 т.2), а також врученням судової повістки 03.04.2019 року про слухання справи відповідачу, згідно роздруківки з офіційного сайту "Укрпошти" за ідентифікатором 121, яка долучена до матеріалів справи. Колегія наголошує, що розгляд даної справи апеляційним судом було призначено на 09.04.2019 року о 14-10 год.; 09.04.2019 року о 14-11 год. до апеляційного суду надійшло письмове звернення відповідача про відкладення розгляду справи у зв"язку з відпусткою представника Ярош Л.Б. , однак будь-яких доказів на підтвердження відпустки представника Ярош Л.Б. суду не надано, крім того, до участі у справі судом апеляційної інстанції, окрім представника відповідача Ярош Л.Б. , допущено представника відповідача Крутікову Н.Ю. (а.с. 195, 201 у т. 1), яка в судове засідання не з"явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 наказом №205-о від 18.09.2008 року прийнята на посаду медичного реєстратора обласної медико-соціальної експертної комісії №5 з 17.09.2008 року з терміном випробування в один місяць до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, з посадовим окладом згідно із штатним розкладом (а.с. 36 т.1).

22 серпня 2017 року позивачу було оголошено догану наказом №56 за невиконання наказу по Комунальному закладу "ОКЦ МСЕ" ДОР" №34 від 24.04.2017 року "Про підвищення персональної відповідальності працівників". В наказі зазначено про притягнення до відповідальності за систематичне порушення дисципліни, відмову у виконанні розпоряджень адміністрації центру, а також з урахуванням фактів, викладених у доповідній заступника головного лікаря Комунального закладу "ОКЦ МСЕ" ДОР" Крутікової Н.Ю . щодо фактів неотримання вхідної кореспонденції, ненаправлення вчасно медекспертних справ, тобто невиконання своїх прямих функціональних обов`язків (а.с. 38 т.1).

Наказом Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР №15-о від 12.01.2018 року "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 , - звільнено ОСОБА_1 , медичного реєстратора обласної МСЕК №5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР, 12.01.2018 року, у зв`язку з систематичним невиконанням обов`язків, покладених на неї трудовим договором, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 37 т.1).

Згідно п. 1 вказаного вище наказу №15-о від 12.01.2018 року "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ", підставами для звільнення позивача є доповідні записки заступника головного лікаря Комунального закладу «ОКЦ МСЕ» ДОР Крутікової Н.Ю ., голови обласної МСЕК №4 Гергеля О.В. , матеріали службової перевірки на 12 арк. (а.с. 37 т.1).

Згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Частиною 3 статті ст. 40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Суд приймає до уваги роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у пунктах 22, 23, 24 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року про те, що у с правах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що листом Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №2» ДОР від 26.02.2018 року №183 було повідомлено головному лікарю КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР, зокрема, про те, що ОСОБА_1 12.01.2018 року о 17:35 год. була доставлена каретою швидкої медичної допомоги до приймального відділення лікарні з діагнозом "Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Криз"; хвора оглянута лікарем та госпіталізована до терапевтичного відділення лікарні, де знаходилась на лікуванні з 12.01.2018 року по 26.01.2018 року; виписана з рекомендацією подальшого догляду сімейним лікарем за місцем проживання (а.с. 64 т.1).

Судом першої інстанції також було встановлено підтвердження тимчасової непрацездатності позивачки у день звільнення листом непрацездатності серія АДІ №970891, виданим КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 2» ДОР.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам; встановивши, що звільнення позивача відбулось в день її непрацездатності, госпіталізації; приймаючи також до уваги, що відповідач, будучи обізнавим про факт знаходження 12.01.2018 року ОСОБА_1 на лікарняному, не вжив заходів щодо скасування наказу №15-о від 12.01.2018 року, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді реєстратора в Обласній медико-соціальній експертній комісії №5 Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2018 року (дата звільнення) по 24.04.2018 року (дата ухвалення рішення судом першої інстанції) у сумі 11025,00 грн.

Згідно змісту апеляційної скарги, відповідачем не оспорюється розмір стягнутого місцевим судом на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, задовольняючи позов про поновлення на роботі, місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що в наказі про звільнення №15-о від 12.01.2018 року не конкретизовано які саме положення посадової інструкції реєстратора медичного обласної МСЕК №5 були порушені позивачкою.

Суд критично ставиться до результатів службового розслідування, як підстави для звільнення ОСОБА_1 , оскільки суду не надано належних та допустимих доказів персонального ознайомлення позивачки з наказом від 06.12.2017 року №81 та покладення саме на неї обов`язків щодо виконання наказу КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР від 06.12.2017 року №81 «Про поліпшення роботи КЗ «ОКЦ МСЕ ДОР при проведенні огляду учасників бойових дій».

В акті перевірки від 11.01.2018 року зазначено, зокрема, що згідно наказу КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР від 06.12.2017 року №81 голова обласної МСЕК №5 Лук`янченко Т. М . та голова обласної МСЕК №4 Гергель О.В. повинні були в термін до 12.12.2017 року здійснити передачу медико-експертних справ учасників бойових дій з архіву обласної МСЕК №5 до архіву обласної МСЕК №4 (а.с. 66-67 т.1); суду не надано доказів доручення саме позивачу виконання вказаної роботи чи її певної частини.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи викладені вище обставини, встановивши факт порушення трудових прав ОСОБА_1 , у зв`язку з незаконним звільненням, що спричинило моральні переживання позивачки через неправомірність дій роботодавця, втрату сталих життєвих зв`язків, неможливість виконувати звичну роботу, необхідність вживання додаткових зусиль для організації свого життя; зважаючи на характер і тривалість моральних переживань, виходячи із засад розумності, виваженості та співмірності, колегія дійшла висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у достатньому та необхідному розмірі - 2000,00 гривень.

Місцевим судом не наведено належного обгрунтування визначення розміру моральної шкоду у розмірі більшому, ніж зазначено вище. Враховуючи при визначенні розміру моральної шкоди наявність у позивача дитини з інвалідністю, місцевий суд не взяв до уваги, що донька позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду справи місцевим судом була повнолітньою з третьою групою інвалідності, що передбачає можливість працевлаштування останньої та виключає необхідність постійного стороннього, зокрема з боку позивача, догляду (а.с. 9 т.1).

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У відповідності до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову, - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Між позивачем та адвокатом Гончаровою О.В. було укладено договір про надання правової допомоги від 14.01.2018 року, що підтверджується копією даного договору, ордером серії ДП №736, та копією додаткової угоди №1 від 15.01.2018 року до договору про надання правової допомоги № б/н від 14.01.2018 року (а.с. 13,14, 17 т.1).

Згідно копія квитанції до прибуткового касового ордеру, позивач сплатила на користь адвоката витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. (а.с. 12 т.1).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог; відсутність попереднього розрахунку суми судових витрат; враховуючи складність справи, кількість та тривалість проведених судових засідань з участю представника позивача; приймаючи до уваги непредставлення суду обгрунтованого розрахунку витрат на правничу допомогу у наведеному вище розмірі, - колегія вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на сплату судового збору - відсутні, оскільки, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, а тому рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. та судових витрат в загальному розмірі 20176,20 грн., з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного рішення у ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року в частині стягнення з Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. та судових витрат в загальному розмірі 20176,20 грн., - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді