РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 557/509/18

Провадження № 22-ц/4815/1162/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2019 року у складі судді Пацка Д.В., ухвалене в смт. Гоща Рівненської області о 13 годині 41 хвилині, повний текст рішення складено 15 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 25 листопада 2017 року близько 08 год. 30 хв. на автодорозі Київ-Чоп 292 км була скоєна дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mercedes-Benz Vito», д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , власником якого є ОСОБА_1 , в результаті якої було останній автомобіль пошкоджено. Вартість матеріального збитку, завданого власнику мікроавтобуса склала 235 196 грн. 52 коп.. У зв`язку з цим, просив суд стягнути із ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 135 196 грн. 52 коп. за мінусом 100 000 грн. 00 коп. відшкодованих страховою компанією.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2019 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 135 196 грн 52 коп, а також понесені судові витрати по справі: сплачену суму судового збору в розмірі 1351 грн 98 коп.

Рішення суду першої інстанції в вмотивоване передбаченим законом обов`язком особи, яка завдала майнову шкоду неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодувати її в повному обсязі, та обґрунтоване належними і допустимими доказами на підтвердження суми майнової шкоди, якої зазнав позивач у зв`язку з неправомірними діями відповідача.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що місцевим судом при ухваленні рішення не було встановлено причинного зв`язку між діями, якими завдано шкоду, їх неправомірністю та наслідками у вигляді матеріального збитку. Пояснює, що суд помилково дійшов висновку, що саме він є винуватцем ДТП, адже ні обвинувального висновку, ні постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не існує. Заперечує посилання суду на постанову про закриття кримінального провадження від 25.11.2017р., оскільки цей документ не є кінцевим судовим рішенням, а висловлена у ньому думка слідчого про вину у скоєнні ДТП є суб`єктивною. Зауважує, що саме він є потерпілим у ДТП, адже його транспортний засіб зазнав таких механічних ушкоджень, що його неможливо відремонтувати. Зазначає, що про закриття кримінального провадження йому стало відомо з позовної заяви, а до того часу він добросовісно чекав вирішення цього питання у встановленому законом порядку компетентними органами, при цьому, не визнаючи своєї вини у скоєнні ДТП. Стверджує, що якби вирішувалося питання про його притягнення до відповідальності, то він би в такому разі доводив би свою непричетність усіма можливими механізмами. З наведених міркувань скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 25 листопада 2017 року близько 08 год. 30 хв. на автодорозі Київ-Чоп 292 км сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mercedes-Benz Vito», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Позивач по справі ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Згідно зі звіту №734Е про оцінку автомобіля «Mercedes-Benz Vito», номерний знак НОМЕР_2 від 04 грудня 2017 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 233 196 грн 52 коп (а.с. 12-23).

На дату скоєння ДТП, автомобіль «Mercedes-Benz Vito», номерний знак НОМЕР_2 був застрахований відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» №018176/4640/0103888 від 23 серпня 2017 року. На підставі та за умовами цього договору, позивачу було виплачено страхову суму в розмірі 100 000 грн. 00 коп.

Дані обставини сторонами не заперечуються.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_2 заперечував свою вину у ДТП, де пошкоджено транспортні засоби як його, так і позивача.

Разом з тим, 25 грудня 2017 року слідчим Гощанського ВП Острозького ВП ГУПН в Рівненській області Бялим О.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000598 від 25 листопада 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В постанові слідчим зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталась в результаті порушення водієм ОСОБА_2 діючих Правил дорожнього руху України, тому вказану особу необхідно притягнути до адміністративної відповідальності.

29 грудня 2017 року, слідчим Гощанського ВП Острозького ВП ГУПН в Рівненській області Бялим О.О. було направлено постанову про закриття кримінального провадження до Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області.

30 березня 2018 року, матеріали з Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області були направлені назад до Гощанського ВП Острозького ВП ГУПН в Рівненській області, проте матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 до суду не було скеровано.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Сторонами не надано доказів на підтвердження того, що ухвала слідчого про закриття кримінального провадження оскаржена чи скасована у встановленому законом порядку, а тому суд бере до уваги викладені у ній відомості про те, що дорожньо-транспортна пригода від 25 листопада 2017 року сталася з вини відповідача ОСОБА_2 ..

Відхиляючи доводи апелянта в цій частині, апеляційний суд також враховує, що відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду №1860/203-2018 від 24 квітня 2018 року, ДТП, яке скоєне 25 листопада 2017 року на автодорозі Київ-Чоп 292 км, сталось внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п.10.1, 12.1, 12.3, 12.4 ПДР.

Покликання апеляційної скарги на відсутність встановлення місцевим судом загальних підстав цивільно-правової відповідальності, зокрема, відсутність причинного зв`язку між діями, якими завдано шкоду, їх неправомірністю та наслідками у вигляді матеріального збитку, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать матеріалам справи та фактичним обставинам.

Відповідно до статей1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

В матеріалах справи наявні необхідні докази, що підтверджують факт ДТП, участь у ньому і вину відповідача у її скоєнні, розмір матеріального збитку, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та завданою автомобілю позивача шкодою, які не спростовані апелянтом.

Що стосується викладених у апеляційній скарзі покликань на те, що відповідачу стало відомо про закриття кримінального провадження з позовної заяви, а до того часу він добросовісно чекав вирішення цього питання у встановленому законом порядку компетентними органами, то вони не можуть слугувати для скасування правильного по суті і справедливого рішення.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Боймиструк С. В.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя Рівненського

апеляційного суду Ковальчук Н. М.