Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 336/6912/15-ц

провадження № 61-28225св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 11 липня 2017 року у складі судді Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов укладеного з банком кредитного договору від 22 грудня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 30 тис. доларів США. На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 окремі договори поруки. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги банку, не погасили.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі

27 042,28 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 10 624,28 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 2 054,51 доларів США; пеню за несвоєчасність виконання обов`язків за договором у розмірі

5 479,19 доларів США, разом суму 45 200,26 доларів США, що за курсом Національного банку України від 18 серпня 2015 року еквівалентно

994 857,72 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційному порядку справа переглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Апеляційного суду від 29 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2016 року у цій справі змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 18 серпня

2015 року за кредитним договором від 22 грудня 2006 року в розмірі 37 666,56 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27 042, 28 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 10 624, 28 доларів США та 165 816 грн

74 коп., яка складається із заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 45 219 грн 77 коп., пені за несвоєчасність виконання обов`язків за договором в розмірі 120 596 грн 97 коп.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня

2016 року у цій справі скасовано в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 та ухвалено в цієї частині нове рішення, за яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції,

ОСОБА_3 у червні 2017 року подала апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження

ОСОБА_3 зазначала, що строк на апеляційне оскарження пропущено нею з поважних причин, оскільки 14 квітня 2016 року вона зверталася до суду з апеляційною скаргою на вказане рішення, проте ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 квітня 2016 року її апеляційну скаргу залишено без руху, задоволено її клопотання про зменшення розміру сплати судового збору до мінімальної заробітної плати у розмірі 1 375 грн, надано строк для сплати судового збору. Вказану ухвалу Апеляційного суду Запорізької області про залишення апеляційної скарги без руху було отримано нею 30 квітня 2016 року. У цей період часу (з 18 квітня 2016 року по 07 травня 2016 року) вона перебувала в санаторії-профілакторії публічного акціонерного товариства «Дніпроспецсталь» (далі - ПАТ «Дніпроспецсталь»), тому не могла можливості виконати вимоги вказаної ухвали. Вважала, що строк звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення пропущений нею з поважних причин та підлягає поновленню.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2017 року визнано неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені ОСОБА_3 у клопотанні від 16 червня

2017 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху, надано ОСОБА_3 строк терміном п`ять днів з моменту отримання копії ухвали суду для надання оригіналу квитанції про доплату судового збору в сумі

16 590,28 грн, у межах строку, встановленого судом.

Крім того, ОСОБА_3 сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги не у повному обсязі, тому, відповідно до майнового характеру позовних вимог, їх необхідно доплатити 16 590 грн 28 коп. судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 липня 2017 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про відстрочення судових витрат та зменшення їх розміру. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що 10 липня 2017 року, на виконання вимог ухвали Апеляційного суду Запорізької області

від 23 червня 2017 року, ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням тих самих причин пропуску строку, зокрема зазначила, що відповідно до виписного епікризу № 170 від 07 травня 2016 року вона у період часу

з 18 квітня 2016 року по 07 травня 2016 року знаходилася в санаторії-профілакторії ПАТ «Дніпроспецсталь». Тобто, з 07 травня 2016 року (з моменту закінчення санаторного лікування) мала можливість у визначені цивільно-процесуальним законодавством строки звернутися до апеляційного суду з апеляційною скаргою. ОСОБА_3 не надано поважних причин пропуску строку на звернення до суду з апеляційною скаргою у період з 07 травня 2016 року по 16 червня 2017 року. Тому, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження суд визнав неповажними.

Крім того, клопотання ОСОБА_3 про відстрочення сплати судового збору не містить належних доказів відповідно до статті 82 ЦПК України

2004 року щодо майнового стану, оскільки довідка про доходи від

ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А. М. Кузьміна»

№ 013 не може свідчити про те, що ОСОБА_3 не має інших джерел доходу окрім заробітної плати, а тому у задоволенні клопотання було відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотань про поновлення строків апеляційного оскарження та про відстрочення судових витрат і зменшення їх розміру. Відмова у відкритті апеляційного провадження при наявності належних письмових доказів поважності причин несвоєчасного усунення недоліків апеляційної скарги є порушенням конституційного права на судових захист.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана ухвала апеляційного суду ухвалена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження. Незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинною на час виникнення спірних правовідносин) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьєв проти України, № 17160/06 та

№ 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що 10 липня 2017 року, на виконання вимог ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2017 року, ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням тих самих причин пропуску строку, надаючи ті ж докази, медичні довідки, яким була надана оцінка та які були визнані судом неповажними, тому на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України

2004 року суд обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, і цей висновок ґрунтується на нормах закону та матеріалах справи.

Крім того, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що довідка про доходи від ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А. М. Кузьміна» № 013 не може свідчити про те, що ОСОБА_3 не має інших джерел доходу, окрім заробітної плати, а тому були відсутні підстави для задоволення її клопотання про відстрочення судових витрат та зменшення їх розміру.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 висновків апеляційного суду не спростовують та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є. В. Синельников