ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 396/750/18

провадження № 22-ц/4809/243/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя доповідач),

судді - Кіселик С.А.; Мурашко С.І.

за участю секретаря: Сорокіної Н.В.

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», представник - Кирдан Андрій Васильович;

відповідач: - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2018 року у складі судді: Гут Ю.О. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», в особі представника за довіреністю ОСОБА_3, звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.11.2009 р. у розмірі 105 014,94 грн., з яких: 1 659,89 грн. - заборгованість за кредитом, 92 495,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 382,60 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 4 976,90 грн. - штраф (процентна складова).

В обґрунтування вимог зазначено, що 29 листопада 2009 року з відповідачем укладено договір б/н на отримання кредиту в сумі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісії, на умовах передбачених договором.

Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з його рахунків, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, яка підлягає сплаті за договором, при настанні строків платежів.

Згідно п. 8.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

Договір діє на протязі 12-ти місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу про розірвання договору, він автоматично лонгується на той самий строк (п. 9.12). Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання умов договору.

Позивач договір виконав в повному обсязі, а відповідач порушив умови зобов'язання, внаслідок чого станом на 9 квітня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 105 014,94 грн., яку і просить стягнути.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем пропущено передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності звернення до суду, про застосування якого заявив відповідач, оскільки строк дії картки закінчився в серпні 2013 року, а з позовною заявою про захист порушеного права Банк звернувся в травні 2018 року.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

АТКБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення, не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Так, при ухваленні рішення ототожнені поняття «договору» та «платіжної карти». Закінчення строку карти не свідчить про припинення договірних відносин між Банком та позичальником. В даному випадку стягненню підлягають суми, нараховані за останні три роки, тобто у межах строку позовної давності, що узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові 6-160цс14 від 19.11.2014 р. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Суд не звернув увагу на умови щодо продовження дії договору, невірно застосував положення ст.1054 ЦК України щодо права Банку на отримання процентів та комісії за весь час користування кредитом, нарахування яких припиняється в день повернення позики. Стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту і за процентами нарахована в межах останніх трьох років, які передували зверненню до суду.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 подав відзив. Зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії карки (ст. 261 ЦК України). Строк повернення платежів, відповідно до довідки про умови кредитування, встановлюється до 25-го місяця наступного за звітнім. Банк в позовних вимогах не зазначив дату, коли виникло прострочення зобов'язання, з розрахунку, який поданий станом на 09.04.2018 р. не можливо визначити з якого часу виникла заборгованість. Випискою по особовому рахунку, наданою Банком, підтверджується, що останній платіж за умовами договору відповідач особисто здійснив 06.06.2013р. в сумі 140,60 грн., після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувались. Тому, з вказаної дати починається відлік строку загальної позовної давності до вимог про стягнення кредитної заборгованості, який закінчився 25.07.2017 р. З позовом до суду Банк звернувся 07.05.2018 р., тобто з пропуском строку позовної давності, поважних причин пропуску якої не вказав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача Кирдана А.В. та пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

29 листопада 2009 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2, укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання позичальником заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (т. 1 а.с.10).

За змістом якої, заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між позичальником та Банком договір про надання банківських послуг.

Позичальник, підписуючи дану заяву, ознайомився і виказав згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщено на офіційному сайті Банку.

Певний час виконував взяті зобов'язання, але здійснив порушення договору, внаслідок чого станом на 9 квітня 2018 року виникла заборгованість в сумі 105 014,94 грн., з яких 1 659,89 грн. - заборгованість за кредитом, 92 495,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 382,60 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 4 976,90 грн. - штраф (процентна складова) (т. 1 а.с. 7-9).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з правочинів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В порядку ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору.

Підписавши анкету-заяву відповідач прийняв пропозицію позивача і приєднався до договору згідно із Умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві. У зв'язку з чим сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобов'язання за договором належним чином не виконав та не погашав в строки та на визначених умовах сплату кредиту, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Яка складається з 1 659,89 грн. - борг за тілом кредиту. Заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами визначається в межах строку кредитування (до 31 серпня 2013 року), нарахованих за базовою процентною ставкою 30 % на рік. Що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Натомість, Банком цей борг вирахуваний за процентною ставкою 34,80 % з 01.09.2014 р., а з 01.04.2015р. - 43,20% і вже поза межами дії кредитної картки.

Позивачем заявлено про стягнення 5 382,60 грн. пені та комісії, ці суми в розрахунку та в позові не відокремлені, а також два види штрафу: фіксована частина (500,00 грн.), процентна складова (4976,90 грн.). Положеннями права не передбачено одночасне стягнення пені та штрафних санкцій, так як становить подвійну цивільно-правову відповідальність за порушення умов кредитного зобов'язання. Більш того, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, Банком не зазначено, які саме послуги надаються позичальнику, за які нараховується комісія, що є незаконним в розумінні положень права (постанова ВСУ від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16).

За викладеного, загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 становить - 2 366,82 грн., з яких: 1 659,89 грн. - заборгованість за кредитом; 206,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (період строку дії картки); 500,00 грн. - штраф.

Разом з тим, заперечуючи проти заявлених вимог Банку, ОСОБА_2 подано клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності (т. 1 а.с. 87-92), з чим повністю погодився суд першої інстанції, так як сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у задоволенні позову (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Пунктом № 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 Цивільного кодексу України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 Цивільного кодексу України).

Умовами та правилами надання банківських послуг визначено, що картка діє в межах встановленого нею строку, до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні картки, включно. По закінченню строку дії, картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), після звернення клієнта в Банк, відповідно до діючих Тарифів.

Строк погашення процентів по кредиту визначено щомісячними платежами за попередній місяць, а строк повернення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці (поле month).

Позивач, як емітент електронного платіжного засобу, надав до суду першої інстанції інформацію про строк дії отриманої відповідачем платіжної картки, який діяв до останнього дня місяця серпня 2013 року (т. 1 а.с. 123).

Умовами договору передбачено, що кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

Доказів пролонгування договору та отриманням ОСОБА_2 нової картки з продовженим терміном її дії, після 31 серпня 2013 року, матеріали справи не містять. Кредитна картка не перевипускалась.

Тому, враховуючи, що кредитним договором не встановлено обов'язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов'язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), в даному випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку кредитування, тобто з 31 серпня 2013 року.

Останній платіж по кредитному зобов'язанню, з яким погоджується відповідач, здійснений 6 березня 2013 року в сумі 140,60 грн. Таким чином, строк позовної давності не переривався. Трирічний строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стягнення заборгованості) тривав з 31 серпня 2014 р. по 31 серпня 2016 р.

Позов про стягнення заборгованості за кредитним договором поданий до суду 7 травня 2018 року.

Списання Банком 12 червня 2014 року з карткового рахунку відповідача 37,14 грн., у порядку переводу грошових коштів, не може свідчити про визнання позичальником боргу та вчинення свідомих дій по його погашенню, що виключає застосування положень ч. 1 ст. 264 ЦК України, якою передбачено переривання строку позовної давності.

Крім того, перерваним може бути лише строк який ще не закінчився, тобто той, що триває на момент вчинення будь-якої дії.

Трирічний строк позовної давності повернення кредиту закінчився в останній день серпня 2013 року, а автоматичне списання коштів здійснено 12 червня 2014 року (з іншої картки).

Враховуючи, що останній платіж по кредитному зобов'язанню здійснений 6 березня 2013 року, дія картки закінчилась у серпні 2013 року, докази, які б засвідчували факт здійснення платежів після вказаного строку, особисто відповідачем або уповноваженою на це особою відсутні, а позов про стягнення заборгованості за кредитним договором Банком поданий 7 травня 2018 року (а.с.4), тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідач, суд обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмовив у задоволенні позову.

Стаття 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв'язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів, штрафів поза її межами.

Сплив позовної давності не припиняє зобов'язання і не є підставою для припинення самого права, а лише позбавляє можливості одержати судовий захист порушеного цивільного права за умови заяви сторони у спорі до ухвалення судом рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково застосував до вимог про стягнення процентів за користування кредитом наслідки спливу строку позовної давності, ґрунтуються на неправильному трактуванні норм матеріального права.

Так, за положеннями ст. 1048 ЦК України проценти за користування кредитом підлягають стягненню в тому разі, якщо такі вимоги заявлено в межах строку позовної давності, після закінчення строку дії кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення, а рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 15.02.2019 р.

Головуючий суддя:

Судді: