Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/709/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суду Закарпатської області в складі: головуючого судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на 2/3 частини спадкового майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на 2/3 частини спадкового майна.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_5 , останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_1 та після смерті якого залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця відповідно до статті 1261 ЦК України є позивачка, дружина померлого ОСОБА_1 та троє їхніх дітей, відповідачів по справі ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3

На час звернення до суду з даним позовом за спадкодавцем зареєстровано 2/3 частини спадкового будинку, оскільки рішенням Виноградівського районного суду від 18.01.2018 року за дочкою позивача ОСОБА_7 встановлено право власності на 1/3 частину спадкового житлового будинку. Позивач вказує, що її дочка 21.12.2017 року одружилася та змінила прізвище на ОСОБА_8 .

Позивачка вказує, що після смерті чоловіка вона прийняла спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору немає можливості у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на спадковий будинок відсутній, через що позивачка змушена звернутися до суду із позовом про визнання за нею права власності на 2/3 частини спадкового будинку в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будучи повідомленими про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали через канцелярію суду письмові заяви, згідно якої вимоги позивача визнають, проти задоволення таких не заперечують та просять суд розглянути справу у їхню відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачами, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_5 , останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_1 , який заповіт не залишив.

Після смерті чоловіка позивачки відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , на який не виготовлені правовстановлюючі документи.

Спадкоємцями першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті спадкодавця є його дружина, позивач по справі ОСОБА_1 та троє дітей померлого спадкодавця, відповідачі по справі, а саме: дочка ОСОБА_9 ОСОБА_7 ), дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_3

На час звернення до суду з даним позовом за спадкодавцем зареєстровано 2/3 частини спадкового будинку.

Так рішенням Виноградівського раойонного суду від 18.01.2018 року по цивільній справі № 299/3770/17 за дочкою позивача ОСОБА_7 , відповідачем по даній справі, встановлено право власності на 1/3 частину спадкового житлового будинку.

ОСОБА_7 21.12.2017 року одружилася та змінила прізвище на ОСОБА_8 .

20.03.2018 року за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/3 частину спадкового будинку, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.03.2018 року.

Спадкова маса становить 1/2 частину будинку, оскільки позивачці по справі ОСОБА_1 належить половина будинку як дружині у спільному майні подружжя, а з другої половини будинку, яка є спадковою масою після смерті спадкодавця, відповідно позивачка має право на спадкування 1/6 частини будинку відповідно до ст.1268 ЦК України.

Відповідачка по справі ОСОБА_4 до 6-ти місяців відмовилась від спадщини на користь рідної сестри ОСОБА_7 , а відповідач по справі ОСОБА_3 спадщину після смерті батька не прийняв, пропустив 6-ти місячний строк на прийняття спадщини.

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Суд констатує, що позивач після смерті свого чоловіка у відповідності до ст.1268 ЦПК України спадщину прийняла, оскільки проживала та була зареєстровна в спадковому будинку, що підтверджується довідкою за № 781 від 02.10.2017 року, виданою Фанчиківським сільським головою.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті чоловіка позивач звернулася до державного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу

Разом з тим листом державного нотаріуса Боричок К.В. від 20.02.2019 р. № 55/01-16 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок.

Разом з цим правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки.

Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до виготовленого КП «Виноградівське РБТІ» Технічного паспорту від 13.10.2017 року та довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 24.10.2017 року №770, житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 будівництвом завершений. Рік будівництва будинку 1974, надвірних будівель - 1960 рік. Згідно довідки Фанчиківської сільської ради від 05.10.2017 року №792 спадковий житловий будинок рахується за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім цього, житловий будинок за АДРЕСА_1 рахується за померлим ОСОБА_5 на підставі запису в погосподарській книзі, особовий рахунок господарства НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою за №779 від 02 жовтня 2017 року, виданою Фанчиківським сільським головою. Літня кухня побудована в 1960 року, а будинок перебудований на підставі рішення виконкому Виноградівської ради депутатів трудящих від 13.11.75 року за № 68, будівельного паспорту земельної ділянки в 1975 році.

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судами повинні оцінюватись у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачкою доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1216, 1220, 1261, 1268,1274 ЦК України, Постанови ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, ст.58, 124 Конституції України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , мешканкою АДРЕСА_1 , право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 84,4 кв.м., в тому числі житловою площею 52,2 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийТ. Ю. Левко