Справа 556/1919/15-ц
Номер провадження 2/556/64/2019

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2019 року. смт.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Закревського Л.В.

при секретарі Басик Г.Т.

з участю:

представника Рівненської ОДА Рижої І.І.

представника відповідача ФОП ОСОБА_1 . ОСОБА_2

представників Головного управління Держгеокадастру Моніч Л.І., ОСОБА_3 .

представника Старорафалівської сільської ради Радчені С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ФОП ОСОБА_1 , Рівненської обласної державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області та Старорафалівська сільська рада Володимирецького району про визнання договору недійсним.-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації та скасування державної реєстрації оренди земельної ділянки.

В обґрунтування заявлених вимог вказали, що вони є власниками об`єктів нерухомості, які розташовані в АДРЕСА_1 , правор власності на відповідні об`єкти зареєстровано за кожним із позивачів, однак оформити право власності на земельні ділянки, на яких розташовані ці об`єкти, оскільки вказані земельні ділянки перебувають у оренді відповідача ФОП ОСОБА_1 , який укладено на підставі розпорядження голови Рівненської ОДА. Враховуючи, що вказаний договір оренди та розпорядження порушують їх законні права, просили скасувати розпорядження, визнати недійсним договір оренди та скасувати його державну реєстрацію.

13.09.2018 року відповідач Рівненської обласної державної адміністрації заперечуючи проти позову, надала суду письмовий відзив, в якому зазначила, що розпорядженням голови облдержадміністрації, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1 , площею 1 га в оренду строком на 5 років для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (обслуговування виробничої бази) за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району. Передано в оренду строком на 5 років підприємцю ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (обслуговування виробничої бази) за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (під господарськими будівлями і дворами) та віднесено її до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району. Доручено Володимирецькій райдержадміністрації у встановленому порядку в двомісячений термін укласти від імені облдержадміністрації договір оренди земельної ділянки із підприємцем ОСОБА_1 , встановивши річну орендну плату за земельну ділянку в розмірі 12 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнтів індексації грошової оцінки за 2010 (1), 2011 (1) роки, в сумі 18395,4 грн. Вказаним розпорядженням серед іншого було змінено цільове призначення земельної ділянки.

У разі скасування спірного розпорядження, визнається недійсним рішення про віднесення земельної ділянки до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а відтак земельна ділянка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту вищевказаного розпорядження голови обласної державної адміністрації вбачається, що на земельній ділянці площею 1 га, яка надається в оренду на 5 років підприємцю ОСОБА_1 розміщені приміщення гаражу, майстерні, кормоцеху, що належать їй на праві власності згідно витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданих КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" від 25.01.2007 № 13335831, №13335912, № 13336002.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1 площею 1 га в оренду строком на 5 років для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (обслуговування виробничої бази) за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення на території Старорафалівської сільської ради Володимирецьеого району розроблено Рівненською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру".

Враховуючи відповідність законодавству поданих документів, облдержадміністрацією було прийнято відповідне розпорядження голови облдержадміністрації. На виконання вищевказаного розпорядження був укладений договір оренди земельної ділянки від 03.08.2012 року.

За запитом обласної державної адміністрації Володимирецькою районною державною адміністрацією повідомлено, що станом на 23.09.2016 за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на орендованій земельній ділянці у ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 у власності зареєстровано приміщення майстерні, кормоцеху та гаражі.

Вищевказане спростовує доводи позивачів про те, що ОСОБА_1 орендує тільки дороги.

Як стверджується в позовній заяві, позивачі володіють майном на земельній ділянці з 2008 року. В позовній заяві підставою для визнання недійсними розпорядження голови облдержадміністрації та укладеного договору зазначається лише неможливість оформлення позивачами права власності на земельну ділянку, на якій розташовані об`єкти нерухомості, оскільки землевпорядна організація, яка виготовляє проект землевідведення, повідомила їх, що дана земельна ділянка перебуває в оренді в підприємця ОСОБА_1 .

Отже, з вищенаведеного вбачається, що позивачі безперешкодно користувалися своїм майном, і приводом для позову стало намагання оформити право власності на земельну ділянку під об`єктами нерухомості.

Звертаємо увагу на те, що позивачі намагаються через рішення суду у вказаній справі оформити право власності на земельну ділянку під своїми об`єктами нерухомості. Так, у позовній заяві ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 посилаються на ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України та зазначають про «автоматичний» перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди (якщо доля земельної ділянки не вирішена у договорі).

Проте, земельна ділянка, що була передана в оренду ОСОБА_1 знаходилась та знаходиться в державній власності і держава в особі облдержадміністрації чи інших органів виконавчої влади не була відчужувачем майна, яке знаходиться на земельній ділянці. Як вбачається з оспорюваного розпорядження голови облдержадміністрації земельна ділянка передавалась в оренду із земель запасу. Відповідно до ст. 19 ЗК України до земель запасу відносяться земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб. Таким чином, ОСОБА_1 , яка відчужила майно у 2008 році позивачам, не володіла, не користувалась та не розпоряджалась спірною земельною ділянкою. В оренду земельна ділянка була передана ОСОБА_1 у 2012 році. Отже, не могло перейти у 2008 році право користування чи право власності на земельну ділянку під об`єктами нерухомості до позивачів, оскільки держава, яка є власником на земельну ділянку в особі обласної державної адміністрації не була відчужувачем нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, а відчужувач нерухомого майна ОСОБА_1 не була користувачем чи власником вказаної земельної ділянки.

Намагання позивачів визнати недійсним розпорядження голови облдержадміністрації про передачу в оренду землі та договору оренди землі недійсними для оформлення права власності на земельну ділянку під об`єктами нерухомості є хибним, оскільки відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Повноваження обласної державної адміністрації щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені ст.122 ЗК України, відповідно до якої обласним державним адміністраціям надано право передавати земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, (до 2013 року облдержадміністраціям було надано право розпорядження також землями сільськогосподарського призначення).

Таким чином, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , набувши право власності на об`єкти нерухомості, повинні були звернутися до обласної державної адміністрації щодо передачі їм у користування або у власність земельної ділянки під об`єктами нерухомості та необхідної їм для обслуговування вказаного нерухомого майна. Відповідно до ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок із земель державної і комунальної власності у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. Разом з тим, земельне законодавство (ст.118, 121 ЗК України) не передбачає право безоплатного набуття права власності на земельну ділянку для обслуговування магазину автозапчастин, який перебуває у власності ОСОБА_4 , а норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам для будівництва індивідуальних гаражів (у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 об`єкти нерухомості - гаражі) ст. 121 ЗК України визначені у розмірі не більше 0,01 гектара (у разі якщо громадянином не використано право безоплатної приватизації по даному виду використання земельної ділянки). У разі якщо громадянин не має право на безоплатну приватизацію земельної ділянки він має право її викупити відповідно ст. 128 ЗК України. У разі перебування земельної ділянки у користуванні інших осіб, також можлива передача у власність земельної ділянки відповідно до вищевказаних норм ЗК України.

На сьогодні позивачі, відповідно до чинного законодавства, не звертались до обласної державної адміністрації з клопотанням передачі їм земельної ділянки. Отримавши у власність об`єкти нерухомості з 2008 року позивачі не надали доказів того, що вони намагалися відповідно до чинного законодавства оформити право на земельні ділянки під об`єктами нерухомості, що вони звертались в установленому законодавством порядку до відповідних державних органів, зокрема обласної державної адміністрації з відповідними клопотаннями про відведення земельної ділянки.

Задоволення позову у вказаній справі порушить інтереси держави, зокрема право державної власності на земельну ділянку. Позивачі намагаються через рішення суду здійснити заходи безоплатного вибуття земельної ділянки із державної власності. Як вбачається з позовної заяви підставою для подання позову стало намагання в землевпорядній організації виготовити проект землевідведення для оформлення права власності на земельну ділянку, разом з тим позивачі не надали доказів того, що вони отримали дозвіл від облдержадміністрації на розробку вказаного проекту відведення.

У судове засідання позивачі не з`явилися, але звернулися до суду з письмовим клопотаннями про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що в оскаржуваному договорі оренди дороги займають 37% всієї земельної ділянки а площа забудови - 63%, більша частина якої належала іншим власникам (в т.ч. і позивачам) станом на момент укладання оскаржуваного договору.

Важливим доказом, у даній справі, є відсутність акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у Договорі оренди, який відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції, є невід`ємною частиною договору оренди землі. Тобто, ніхто не виїжджав на місце, не встановлював межі на місцевості, не дивився скільки там доріг, чиє нерухоме майно.

Також в матеріалах справі відсутня інформація про проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що надалася в оренду. Непроведення нормативної грошової оцінки в порядку, встановленому законодавством, є підставою для визнання договору недійсним.

Крім того, ОСОБА_1 зверталася до Рівненської ОДА із заявою про розірвання договору оренди. Проте, по сьогоднішній день відповіді не отримала.

Представник відповідача Рівненської обласної державної адміністрації Рижа І.І. в судове засідання з`явилася та пояснила, що заявлені вимоги не визнає в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві.

Представники третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідачів, ОСОБА_7 , в судовому засіданні пояснила, що розпорядження глови Рівненської РДА на підставі якого було укладено договір оренди відповідають чинному законодавству яке діяло на той час. У позивачів немає жодних перешкод у користуванні їх об`єктами нерухомості які розташовані на земельних ділянках які їм не належать. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представники третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідачів, ОСОБА_3 , 08.05.2019 року в судове засідання з`явилася та пояснила, що розпорядником спірних земель є Старорафалівська сільська рада Володимирецького району тому вирішення даного спору покладає на розсуд суду.

Представник третьої особи Старорафалівської сільської рада Володимирецького району що не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідачів ОСОБА_8 , будучи належно повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, але надали суду заяву в якій просили розгляд справи проводити у відсутності їх представника. Стосовно заявлених вимог пояснень або заперечень, а також будь-яких доказів не надали, про перенесення часу судового розгляду не клопотали.

Суд, заслухавши доводи учасників процесу, об`єктивно дослідивши надані учасниками процесу докази, всебічно перевіривши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Згідно ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що 03.09.2012 року між ФОП ОСОБА_1 та Рівненською обласною державною адміністрацією укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого Орендодавець ОСОБА_9 обласна державна адміністрація згідно з розпорядженням голови Рівненської ОДА від 13.04.2012 р. №179 «Про надання земельної ділянки в оренду» надає, а ОСОБА_10 - приймає у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 1,0 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер НОМЕР_1 . Термін дії договору до 03.09.2017 р.

Розпорядженням голови Рівненської ОДА від 13.04.2012 р. №179 «Про надання земельної ділянки в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1 та передано в оренду строком на 5 років.

Разом з тим, ОСОБА_4 є власником магазину автозапчастин, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вказане право власності зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру права власності.

03.09.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого продавець ОСОБА_1 передала а покупець ОСОБА_5 прийняла у власність ГАРАЖ 7, площею 25,9м2, що становить 2/100 будівлі гаражів площею 1372,6 м2 приміщення тракторної бригади, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчений нотаріально, внесений до Державного реєстру правочинів, право власності ОСОБА_5 зареєстровано у встановленому законом порядку.

03.09.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого продавець ОСОБА_1 передала а покупець ОСОБА_6 прийняв у власність ГАРАЖІ 31 та 32, площею 77,6м2, що становить 6/100 будівлі гаражів площею 1372,6м2 приміщення тракторної бригади, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 р АДРЕСА_1 105. Даний договір посвідчений нотаріально, та проведено державну реєстрацію права власності.

Отже, судом достовірно встановлено, що в 2008 році позивачі з підстав, передбачених законом, у встановленому законом порядку набули у власність об`єкти нерухомості, які розташовані на землях Старорафалівської сільської ради.

У відповідності до ст.120 Земельного Кодексу України в редакції, яка діяла на час набуття права власності на нерухоме майно та на час укладення договору оренди земельної ділянки, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Також аналогічне положення міститься і в ст.377 Цивільного Кодексу України.

Суд приходить до висновку, що набувши право власності на об`єкти нерухомого майна, позивачі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 також набули право на земельні ділянки, на яких ці об`єкти розташовані, а право власності (користування) попереднього власника будівель на земельні ділянки відповідно припинилось.

Відповідно до ч.І ст.31 ЗУ «Про оренду землі» станом на дату укладання оскаржуваного договору Договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Після чого всупереч вимогам вказаних нормативних актів, в 03.09.2012 року згідно розпорядження голови Рівненської ОДА земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, що належать позивачам, були передані у оренду відповідачу ОСОБА_1 на підставі розпорядження та договору.

З договору оренди, укладеного між відповідачами 03.09.2012 року, вбачається, що земельна ділянка передається в оренду для розміщення та експлуатації будівель та споруд виробничого та промислового призначення (п.5.1 договору).

Разом з тим, на час укладення договору оренди частина об`єктів будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, не перебували у власності ОСОБА_1 , однак ця обставина не перевірялась при видачі розпорядження №179 та укладенні договору оренди.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент укладання договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент укладання договору) істотними умовами договору оренди земельної ділянки є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення іперегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід`ємною частиною договору оренди землі є:

план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду;

кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

акт приймання-передачі об`єкта оренди;

проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Однак дані вимоги при укладанні оспорюваного договору виконані не були, оскільки в договорі відсутній акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Це означає, що ніхто не виїжджав на місце, не встановлював межі на місцевості, не дивився скільки там доріг, чиє нерухоме майно.

Також згідно абзацу 15 ч.2 ст.4 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», чинним на момент укладення договору оренди, передбачено, що не можуть бути об`єктами оренди автомобільні дороги, крім тих, що належать підприємствам до першого розгалуження їх за межами території цих підприємств.

А ст.1 ЗУ «Про автомобільні дороги» визначено, що автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів.

А згідно письмових пояснеь відповідачки ФОП Дорожинської С.П., які додані до матеріалів справи, що в оскаржуваному договорі оренди дороги займають 37% всієї земельної ділянки а площа забудови - 63%, більша частина якої належала іншим власникам (в т.ч. і позивачам) станом на момент укладання оскаржуваного договору.

Тому в судовому засіданні знайшло своє підтвердження твердження позивачів, що вони фактично позбавлені права пересуватися до свого власного майна, доглядати його, використовувати за цільовим призначенням.

Також в судовому засіданні встановлено, що позивачі не можуть зареєструвати своє право власності за земельні ділянки які знаходяться під об`єктами нерухомості які належать позивачам на праві приватної власності оскільки Рівненська ОДА не вважає, що позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відповідно до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України «автоматично» набули права на земельні ділянки при відчуженні будівлі її попереднім власником.

Таким чином, Рівненська ОДА не визнає право позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на спірні земельні ділянки оскільки вважають, що позивачі повинні були звернутися до обласної державної адміністрації щодо передачі їм у користування або у власність земельної ділянки під об`єктами нерухомості та необхідної їм для обслуговування вказаного нерухомого майна та сплатити відповідні кошти.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 14.07.2015 року вбачається, що остання зверталася до Рівненської ОДА із заявою про розірвання договору оренди. Проте, по сьогоднішній день відповіді не отримала.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд звертає увагу на те, що у субєкта владних повноважень при прийнятті розпорядження голови ОДА та укладений на його підставі договір оренди за наявності зазначених порушень закону були відсутні підстави для їх прийняття, а тому за вказаних обставин таке розпорядження слід вважати протиправними.

Відповідно доположень ст.19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченийКонституцієюта законами України.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 203 ЦК України, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до Закону України «Про оренду землі»; недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України), а тому позовні вимоги про визнання договорів оренди землі від 03.09.2012 року підлягають задоволенню.

Крім того, оспорювані договори та розпорядження, не тільки суперечать вимогам чинного законодавства, але й обмежують право власності позивачів на належне їм майно.

У відповідності до ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За нормами ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зважаючи на викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони підтверджені належними і допустимими доказами у їх сукупності протягом розгляду справи.

На підставі постанови Пленуму ВСУ № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст.229-233, 717, 722, 727 ЦК України та керуючись ст.ст.12, 13, 18, 76-78, 81, 89, 95, 141, 206, 229, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації (Код ) №179 від 13.04.2012 року «Про надання земельної ділянки в оренду».

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 03.09.2012 р. укладений між Рівненською обласною державною адміністрацією та приватним

підприємцем ОСОБА_1 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 .

Скасувати державну реєстрацію договору оренди у Державному реєстрі земель, запис від 03.09.2012р. за №00253 зареєстрований в управлінні Держкомзему у Володимирецькому районі Рівненської області.

Вступна та резолютивна частина рішення складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 08 травня 2019 року. Рішення у повному обсязі виготовлено та проголошено 14 травня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Л.В.Закревський