Справа № 523/8390/17
Провадження №2/523/456/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2019 р. Суворовський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Одесі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поділ майна, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом просив шлюб укладений та зареєстрований 12 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис №1667 - розірвати, та в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в рівних частках по Ѕ частині за кожним на: - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48.8 кв. м., житловою площею 27,2 кв. м.; - нежиле приміщення АДРЕСА_2 - об'єкт інвестування за договором №8 про інвестування будівництва житлового будинку від 30 жовтня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВП «Будівельне управління №463 ТВД «Чорноморгідрострой», припинивши право спільної сумісної власності подружжя, після збільшення позовних вимог просив встановити факт проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з 01 січня 2006 року до 12 листопада 2013 року, визнати за ним право власності на - нежиле приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 51.5 кв. м. - об'єкт інвестування за договором №8 про інвестування будівництва житлового будинку від 30 жовтня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВП «Будівельне управління №463 ТВД «Чорноморгідрострой», припинивши право спільної сумісної власності за ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_2 право власності на - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48.8 кв. м., житловою площею 27,2 кв. м., припинивши право спільної сумісної власності за ОСОБА_1

ОСОБА_1 у 2005 році після встановлення гарних особистих відносин з ОСОБА_2, та її сином від першого шлюбу, став разом жити, вести спільне господарство у гуртожитку по АДРЕСА_3. ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3 (а.с. 17 Том І). Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано 12 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с. 16 Том І). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до 2009 р. працювали на продовольчому ринку «7-й км.», потім спробували зайнятися швацьким бізнесом, але невдало, з 2009 р. ОСОБА_1 став працювати матросом, в останній період ОСОБА_1 працює мотористом за строковими контрактами на морських суднах (а.с. 18 Том І). ОСОБА_2 останній час не працювала, матеріально сім'ю забезпечував ОСОБА_1, також ОСОБА_1 вважає, що власними коштами, своїми трудовими і власними зусиллями значно покращив майновий стан сім'ї, так як весь свій заробіток за контрактами віддавав ОСОБА_2, а з 2012 року ОСОБА_2 отримувала заробітну плату ОСОБА_1 на банківський рахунок відповідно до довідки АТ «УкрСиббанк» (а.с. 57 Том І). У 2012 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали приміщення (технічний поверх) у будинку АДРЕСА_1, яка зареєстрована на ОСОБА_2 (а.с. 14 Том І), в якій мешкали однією сім'єю, як стверджує ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_2, є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 30 жовтня 2014 р. між ОСОБА_2 та ВП «Будівельне управління №463 ТВД «Чорноморгідрострой» був укладений договір №8 (а.с. 15 Том І), про інвестування будівництва житлового будинку АДРЕСА_2, згідно із яким ОСОБА_2 здійснила інвестування грошових коштів у розмірі 255 950,00 грн. в будівництво вказаного житлового будинку, а саме - нежитлове приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 51,19 кв.м., що розташовано на технічному поверсі. ОСОБА_1 стверджує, що первісний внесок був здійснений за рахунок сімейних заощаджень, залишок коштів на інвестиційні внески. ОСОБА_1 надсилав кошти на рахунок ОСОБА_2, за час праці на суднах за контрактами.

ОСОБА_2 направила до суду заперечення на позовну заяву, у якому просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що вона з ОСОБА_1 однією сім'єю не проживала, та не вела спільного господарства. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила сина - ОСОБА_3 відповідно до витягу від 12.09.2017 р., виданого Суворовським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області (а.с. 61 Том І). ОСОБА_1 не визнавав себе батьком, з цього приводу він не був записаний у першому свідоцтві про народження батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01 вересня 2006р. по 31 липня 2014р. ОСОБА_2 отримувала допомогу, як одинока матір на сина (а.с. 60 Том І). ОСОБА_2 стверджує, що до та після народження сина ОСОБА_3 не проживали з ОСОБА_1 однією сім'єю, не вили спільного господарства. ОСОБА_2 разом з своїми синами ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 46 Том І), та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 61 Том І) мешкали у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3. Син ОСОБА_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 заперечував проти проживання разом з ОСОБА_1, так як ОСОБА_1 не бажав одружуватися з ОСОБА_2 Починаючи з лютого 2006 р. син ОСОБА_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 став працювати за контрактами за кордоном на іноземних суднах на посаді 4-го, а потім 3-го механіка (а.с. 47-48 Том І). У 2007 р. син ОСОБА_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 запропонував придбати для родини квартиру, з цією метою 12 квітня 2007 р. ОСОБА_2 уклала договір з ВАТ «Чорноморгідробуд» про інвестування будівництва житлового об'єкту - 8-ми секційний 9-ти поверховий будинок АДРЕСА_2 та згідно Правил Фонду фінансування будівництва виду А «Котовського-34» передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 49 Том І), вартість об'єкта інвестування становила 233 885,00 грн., як стверджує ОСОБА_2 дану суму інвестування син ОСОБА_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 поетапно сплатив. Згідно акту-передачі від 18 лютого 2011 р. ОСОБА_2 була передана у власність квартира АДРЕСА_4 (а.с. 49 Том І). 18.05. 2011 р. виконком Одеської міської ради видав ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, яке було зареєстроване в КП «ОМБТІ» та РОН» в книзі: 775пр-59, номер запису: 3809, реєстраційний номер в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно - 33681377. ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 на час передачі квартира АДРЕСА_4, не мали матеріальної можливості зробити капітальний ремонт у квартирі, тому ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4 вирішили дану квартиру продати і придбати для себе квартиру меншого розміру для того, щоб вистачило коштів на капітальний ремонт. 08 травня 2011 р. ОСОБА_2 продала громадянину ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4, за 234 000,00 грн. відповідно до договору купівлі-продажу за реєстровим номером №5-1160, посвідченого Одеською державною нотаріальною конторою (а.с. 50 Том І). 08 червня 2011 р. ОСОБА_2 передала ВАТ «Чорноморгідробуд» 144 102,00 грн. за квартиру, яка знаходиться на технічному поверсі АДРЕСА_1, загальною площею 40,8 кв.м., відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №120 (а.с. 51 Том І). 04 лютого 2013 р. ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 53 Том І). 12 листопада 2013 р. ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про шлюб засвідченого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с. 16 Том І), з метою щоб її син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 мав батька. 28 серпня 2014 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали повторне свідоцтво про народження, у якому ОСОБА_1 записаний як батько ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, прізвище якого змінено на - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17 Том І), після чого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішили придбати для їх спільного сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 квартиру, з цією метою 30 жовтня 2014 р. ОСОБА_2 уклала договір №8 про інвестування в будівництво житлового будинку АДРЕСА_2, згідно цього договору ОСОБА_2 зобов'язалась винести 255 950, 00 грн. за нежиле приміщення на технічному поверсі АДРЕСА_2 загальною площею 51,5 кв.м., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 внесли кошти у розмірі 255 950, 00 грн. за зазначене приміщення.

На думку ОСОБА_2, звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, щодо визнання за ним права власності на нежитлового приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 51,5 кв.м. - об'єкт інвестування за договором № 8 про інвестування будівництва житлового будинку від 30 жовтня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВП «Будівельне управління № 463 ТВД «Чорноморгідрострой» є незаконним, так яка у зазначеного приміщення відсутня державна реєстрація.

Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що позов є необґрунтованим з зазначених вище обставин ОСОБА_2, просить відмовити повністю в задоволенні позову.

Представники позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився сини - ОСОБА_3 відповідно до витягу від 12.09.2017 р., виданого Суворовським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області (а.с. 61 Том І). ОСОБА_1 не визнавав себе батьком, з цього приводу він не був записаний у першому свідоцтві про народження батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01 вересня 2006р. по 31 липня 2014р. ОСОБА_2 отримувала допомогу, як одинока матір на сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 60 Том І).

Відповідно до свідоцтва про шлюб засвідченого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 12 листопада 2013 р. ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_1, (а.с. 16 Том І).

28 серпня 2014 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали повторне свідоцтво про народження, у якому ОСОБА_1 записаний як батько ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, прізвище якого змінено на - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17 Том І).

ОСОБА_2 разом з своїми синами ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 46 Том І), та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 61 Том І) мешкали у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3.

Починаючи з лютого 2006 р. син ОСОБА_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 став працювати за контрактами за кордоном на іноземних суднах на посаді 4-го, а потім 3-го механіка (а.с. 47-48 Том І).

У 2007 р. син ОСОБА_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 запропонував придбати для родини квартиру, з цією метою 12 квітня 2007 р. ОСОБА_2 уклала договір з ВАТ «Чорноморгідробуд» про інвестування будівництва житлового об'єкту - 8-ми секційний 9-ти поверховий будинок АДРЕСА_2 та згідно Правил Фонду фінансування будівництва виду А «Котовського-34» передало у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 49 Том І), вартість об'єкта інвестування становила 233 885,00 грн.

Згідно акту-передачі від 18 лютого 2011 р. ОСОБА_2 була передана у власність квартира АДРЕСА_4 (а.с. 49 Том І). 18.05. 2011 р. виконком Одеської міської ради видав ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, яке було зареєстроване в КП «ОМБТІ» та РОН» в книзі: 775пр- 59, номер запису: 3809, реєстраційний номер в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно - 33681377. ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 на час передачі квартира АДРЕСА_4, не мали матеріальної можливості зробити капітальний ремонт у квартирі, тому ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4 вирішили дану квартиру продати і придбати для себе квартиру меншого розміру для того, щоб вистачило коштів на капітальний ремонт. 08 травня 2011 р. ОСОБА_2 продала громадянину ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4, за 234 000,00 грн. відповідно до договору купівлі-продажу за реєстровим номером №5-1160, посвідченого Одеською державною нотаріальною конторою (а.с. 50 Том І). 08 червня 2011 р. ОСОБА_2 передала ВАТ «Чорноморгідробуд» 144 102,00 грн. за квартиру, яка знаходиться на технічному поверсі АДРЕСА_1, загальною площею 40,8 кв.м., відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №120 (а.с. 51 Том І). 04 лютого 2013 р. ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 53 Том І). 12 листопада 2013 р.

З 2009 р. ОСОБА_1 став працювати матросом, в останній період ОСОБА_1 працює мотористом за строковими контрактами на морських суднах (а.с. 18 Том І).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішили придбати для їх спільного сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 квартиру, з цією метою 30 жовтня 2014 р. ОСОБА_2 уклала договір №8 про інвестування в будівництво житлового будинку АДРЕСА_2, згідно цього договору ОСОБА_2 зобов'язалась винести 255 950, 00 грн. за нежиле приміщення на технічному поверсі АДРЕСА_2 загальною площею 51,5 кв.м., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 внесли кошти у розмірі 255 950, 00 грн. за зазначене приміщення.

Свідки позивача, пояснили, що кілька разів бачили ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом, але факт проживання однією сім'єю не підтвердили, також суд приймає до уваги пояснення свідків відповідача, які стверджують, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ніколи однією сім'єю не проживали.

З пояснень свідків у судовому засіданні, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, судом не встановлено ознак спільного проживання сім'єю, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру.

Суду не надано документальних доказів, що підтверджують придбання майна на користь сім'ї, витрачання коштів на спільні цілі, тощо.

Позивачем не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Жодними доказами по справі не підтверджується наявність між сторонами взаємних прав та обов'язків, притаманних подружжю.

Після встановлення вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне.

Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для врегулювання питання щодо спільного майна, набутого під час проживання без реєстрації шлюбу.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За нормами матеріального права для визнання майна спільною сумісною власністю фактичного подружжя необхідно довести факт проживання позивача та відповідачки однією сім'єю без шлюбу та факт придбання спірного майна в період проживання сторін однією сім'єю.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

ОСОБА_1 не надав суду підтвердження того, що сторони проживали разом однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Показання свідків з боку позивача та відповідача на думку суду, є неконкретними, суперечливими та не підтверджують факт відносин, притаманних подружжю, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Верховний Суд України, ухвалючи постанову від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Вказані обставини судом не встановлено. Періодичне спілкування позивача з відповідачкою також не може бути свідченням факту проживання сторін однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст.74 СК без наявності інших ознак сім'ї.

В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, предбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт спільного сумісного проживання позивача та відповідачки як чоловіка та дружини разом однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Ці обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, які б беззаперечно мали свідчити про їх спільне проживання, ведення господарства, спільний побут та наявність взаємних прав та обов'язків, що є характерними ознаками сім'ї.

Надавши оцінку заявленим вимогам в цій частині, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторін, оцінивши показання свідків, а також діючи в межах заявлених позовних вимог, та того, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження факту спільного сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 в частині визнання факту проживання однією сім'єю але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження проживання з ОСОБА_2, як чоловіка і жінки однією сім'єю але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Розглянувши вимоги ОСОБА_1 в частині поділу спільно нажитого майна суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із положенням ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ч.1ст.57 СК України).

Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об'єкт без визначення часток кожного з них.

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Але ж суд зазначає, виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Однак, в ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної сумісної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 51,5 кв.м. - об'єкт інвестування за договором № 8 про інвестування будівництва житлового будинку від 30 жовтня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВП «Будівельне управління № 463 ТВД «Чорноморгідрострой», сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.

Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ майна, що є у їх спільній власності, зокрема.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ того майна, яке знаходиться у їх спільній сумісній власності.

В тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ майна і таке право підлягає судовому захисту.

В частині поділу майна суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки договір №8 (а.с. 15 Том І), про інвестування будівництва житлового будинку АДРЕСА_2, був укладений ОСОБА_2 за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 внесли кошти у розмірі 255 950, 00 грн. за нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 51,5 кв.м. - об'єкт інвестування за договором № 8 про інвестування будівництва житлового будинку від 30 жовтня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВП «Будівельне управління № 463 ТВД «Чорноморгідрострой» належали їй на праві особистої власності.

За чинним законодавством набуття у власність майна одним із подружжя призумує набуття спільної власності із іншим із подружжя, одже ОСОБА_2 не надала жодного доказу, що кошти надані на придбання нежитлового приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 51,5 кв.м. - об'єкт інвестування за договором № 8 про інвестування будівництва житлового будинку від 30 жовтня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВП «Будівельне управління № 463 ТВД «Чорноморгідрострой» належали їй на праві особистої власності.

Суд не приймає до уваги твердження позивачки, що до неможливості та не законності поділу зазначено майна, так як у зазначеного приміщення відсутня державна реєстрація.

Враховуючи обставини, що будинок АДРЕСА_2 від 7 липня 2017р. (а.с. 76 Том І), що є підставою для оформлення відповідачкою права власності на вищевказане майно, що є підставою для ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для виникнення права власності на зазначене вище нежитлове приміщення, але з урахуванням ухилення відповідачки від отримання свідоцтва про право власності, та реєстрації права власності на сумісно придбане нежитлове приміщення, та поділ нерухомого майна між подружжям.

З метою захисту майнових прав позивача, суд вважає за можливе здійснити поділ майнових прав позивача та відповідачки на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 51,5 кв.м. - об'єкт інвестування за договором № 8 про інвестування будівництва житлового будинку від 30 жовтня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВП «Будівельне управління № 463 ТВД «Чорноморгідрострой», що буде підставою для реєстрації свого права власності позивачем на належну йому частку, без перешкоджання з боку відповідачки.

Що до вимоги позивача, про визнання права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, зазначена квартира була придбана до реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачкою, на особисті кошти відповідачки, з приводу чого 04 лютого 2013 р. ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, а отже зазначена квартира є особистою власністю позивачки, та додаткового визнання права власності за рішенням суду не потребує.

Крім того, суд звертає увагу на те, що обраний позивачем спосіб поділу майна, а саме виділення нерухомого майна зі складу всього майна цілим об'єктом кожному із співвласників, здійснюється виключно за їх взаємною згодою (ст. 69 СК України). У випадку відсутності згоди на поділ суд визначає та присуджує частку співвласника в кожному об'єкті нерухомого майна.

Посилання позивача, що до надіслання коштів на рахунок відповідачки, суд до уваги не приймає до, в силу того, що з довідки АТ «УкрСиббанк» (а.с. 57 Том І) не вбачається ким саме було перераховано зазначені у довідці кошти на рахунок відповідачки не зазначено місце відправки коштів, з урахуванням того, що син відповідачки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 також перераховував кошти на рахунок відповідачки, а з зазначених рахунків не можливо встановити відправника коштів, інших доказів надіслання коштів позивачем ОСОБА_1 не надано.

Доказування не може гуртуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

З іншими вимогами, та з інших підстав позивач до суду не звертався.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (який зареєстрований: АДРЕСА_1, ІПН - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ІПН - НОМЕР_2) про встановлення факту проживання чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поділ майна - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН - НОМЕР_3, майнові права на Ѕ частину нежитлового приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 51,5 кв.м. - об'єкт інвестування за договором № 8 про інвестування будівництва житлового будинку від 30 жовтня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВП «Будівельне управління № 463 ТВД «Чорноморгідрострой».

Визнати за ОСОБА_2, ІПН - НОМЕР_2, майнові права на Ѕ частину нежитлового приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 51,5 кв.м. - об'єкт інвестування за договором № 8 про інвестування будівництва житлового будинку від 30 жовтня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВП «Будівельне управління № 463 ТВД «Чорноморгідрострой».

В частині вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, визнання права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.04.2019 року.

Суддя: