Справа № 126/3544/17
Провадження № 22-ц/801/718/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 рокуСправа № 126/3544/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В.В.

Секретар: Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Бершадської міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки і визнання права власності на земельну ділянку,

Рішення ухвалив суддя Губко В.І.

Рішення ухвалено у м. Бершаді Вінницької області у відсутності сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося тому час ухвалення не відомо

Повний текст рішення складено 15 січня 2019 року,

Встановив:

19 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Бершадської міської ради Вінницької області, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним і визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, згідно договору купівлі-продажу від 3 жовтня 1995 року відповідач ОСОБА_2 купив у ОСОБА_3 незакінчений будівництвом житловий будинок 11 % готовності по АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчено державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори Кошельник М.В. 3 жовтня 1995 року і зареєстрований в реєстрі за № 2573.

Після укладення даного договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку відповідач ОСОБА_2 фактично набув право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га за цією ж адресою, яка згідно рішення Бершадської міської ради була передана ОСОБА_3 у власність із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд. На дану земельну ділянку ОСОБА_3 виданий Державний акт на право приватної власності на землю.

У вересні 2005 року вона уклала із ОСОБА_2 договір купівлі-продажу даної земельної ділянки по АДРЕСА_1 . На час укладення цього договору домовленості про незакінчений будівництвом будинок не було, оскільки будинок на той час зруйнувався. Фактично за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 продав їй лише земельну ділянку.

Договір купівлі-продажу у письмовій формі вони не укладали і нотаріально не посвідчували. В підтвердження даного договору купівлі-продажу відповідач надав їй відповідну розписку, а вона передала йому за придбану земельну ділянку грошові кошти в сумі 2 500 грн., що в еквіваленті складало 300 доларів США. При цьому ОСОБА_2 передав їй пакет документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, а саме: договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку і Державний акт на право приватної власності на землю.

Такі обставини свідчать про те, що вони домовилися щодо всіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків і у повному обсязі виконали умови договору купівлі-продажу.

Вона неодноразово зверталася до ОСОБА_2 щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, проте він пропонує їй всі питання щодо належного оформлення договору купівлі-продажу вирішувати самостійно, ухиляючись від його нотаріального оформлення.

Тому просила визнати дійсним укладений 3 вересня 2005 року між нею і ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 площею 0,0600 га кадастровий номер НОМЕР_1 із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на цю земельну ділянку.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 15 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Бершадьскої міської ради, про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки і визнання права власності на земельну ділянку відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким визнати дійсним нікчемний договір щодо купівлі-продажу нею земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 площею 0,0600 га кадастровий номер НОМЕР_1 із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_2 , визнати за нею право власності на земельну ділянку.

Зазначила, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, неправильно встановив обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки і до правовідносин, які виникли між сторонами щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку не застосував законодавство, яке підлягало до застосування.

Відповідач і третя особа не надали відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач, відповідач і представник третьої особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 надіслала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 03 жовтня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори Кошельник М.В. 3 жовтня 1995 року і зареєстрованого в реєстрі за № 2573, відповідач ОСОБА_2 купив у ОСОБА_3 незакінчений будівництвом житловий будинок - 11% готовності, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0600 га, що належав ОСОБА_3 на підставі типового договору на будівництво житлового будинку на право власності, посвідченого Бершадською державною нотаріальною конторою 12 серпня 1995 року за № 345 (а. с. 12-13).

Після укладення договору відповідач ОСОБА_2 фактично набув право власності на цю земельну ділянку площею 0,0600 га, яка згідно рішення Бершадської міської Ради народних депутатів від 13 червня 1994 року № 75 була передана у приватну власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель. 14 вересня 1994 року ОСОБА_3 виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 (а. с. 14-15).

Після купівлі незакінченого будівництвом житлового будинку ОСОБА_2 своє право на земельну ділянку не оформив і на даний час земельна ділянки перебуває у власності ОСОБА_3 .

Звернувшись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, позивач зазначила те, що у вересні 2005 року вона уклала із відповідачем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; домовленості щодо купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку не було, оскільки він на той час фактично повністю зруйнувався. Договір купівлі-продажу земельної ділянки в письмовій формі вони не укладали і нотаріально не посвідчували. На підтвердження договору купівлі-продажу відповідач надав їй відповідну розписку, а вона передала йому за земельну ділянку кошти в сумі 2500 грн., що в еквіваленті складало 300 доларів США. Також відповідач передав їй пакет документів, що посвідчують його право власності на нерухоме майно, а саме: договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку і Державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_3 , що свідчить про те, що вони домовилися щодо всіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків і у повному обсязі виконали умови договору купівлі-продажу.

Відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу і крім цього після смерті ОСОБА_3 та після того, як незакінчений будівництвом будинок зруйнувався, відповідач втратив можливість нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4).

Згідно вимог статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ч. 1). Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису (ч. 2). Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу (ч. 3).

Частиною 1 статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2005 року), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 і 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2005 року), було встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За наведених обставин апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції в тому, що оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки в силу статті 657 ЦК України в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому такий договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині обґрунтовуються обставинами, що є ідентичними обставинам, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, та правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. Таким доводам суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку, відобразивши результати такої оцінки в своєму рішенні.

Також є правильним висновок суду першої інстанції про відмову в позові з тих підстав, що судом не встановлено факту безповоротного ухилення відповідача ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, враховуючи, зокрема, письмову заяву відповідача про визнання позовних вимог у цій справі, а також у зв`язку з тим, що позивач не довела належними та допустимими доказами факт втрати можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, що є обов`язковими умовами для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості нотаріально посвідчити правочин, оскільки на даний час та на час укладення правочину незакінчений будівництвом житловий будинок фактично повністю зруйнувався і визнати право власності на земельну ділянку відповідач мав можливість тільки в судовому порядку, проте така можливість втрачена після смерті ОСОБА_3 , не свідчать про втрату можливості саме з цих причин нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки. А факту безповоротного ухилення відповідача від посвідчення правочину судом не встановлено.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіІ.В. Міхасішин
В.В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 10 травня 2019 року