ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року

м.Суми

Справа №578/62/18

Номер провадження 22-ц/816/2635/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Краснопільського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області - Давиденко Ольги Володимирівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ліквідаційної комісії Краснопільського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області

на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 30 січня 2019 року у складі судді Косар А.І., ухваленого у смт. Краснопілля , повний текст якого складено 8 лютого 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Краснопільського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, -

в с т а н о в и в :

29.01.2018 року ОСОБА_1 звернулась до місцевого суду із позовом, який уточнила в ході судового розгляду справи і остаточно свої вимоги мотивувала тим, що 22 серпня 2002 року вона була прийнята на роботу до Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області на посаду паспортиста та в подальшому переведена на посаду паспортиста групи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. 01 грудня 2003 року її було переведено на посаду завідуючої канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області. З 2009 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Довідкою від 9 вересня 2015 року комунального закладу «Краснопільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» підтверджено, що її малолітня дитина потребує догляду матері вдома до ІНФОРМАЦІЯ_3 і тому, на підставі даної довідки, наказом відповідача відпустка їй була продовжена до ІНФОРМАЦІЯ_3. Наказом від 6 листопада 2015 року її було звільнено з займаної посади завідувача канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області у зв'язку з ліквідацією підрозділу відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП.

Вважаючи звільнення незаконним і необгрунтованим, позивач звернулася з позовом про поновлення на роботі і рішенням апеляційного суду Сумської області від 11 травня 2016 року було скасовано рішення Краснопільського районного суду Сумської області та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано наказ Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області від 6 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1, завідувача канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області, незаконним та поновлено останню на посаді завідувача канцелярією у Краснопільському РВ УМВС України в Сумській області з 6 листопада 2015 року.

Відповідач ухилявся від виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі і лише наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області №9о/с від 26.12.2017 року позивача було поновлено на посаді завідувача канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області з 07 листопада 2015 року.

В той же час, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області №10о/с від 27.12.2017 позивача знову було звільнено з посади завідувача канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області з 08 листопада 2015 року.

Краснопільський РВ УМВС України в Сумській області знаходиться у стані припинення. Вважає, що її не мали права звільняти, оскільки вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а зазначена категорія працівників не може бути звільнена з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Просила визнати незаконним її звільнення на підставі п.1 статті 40 КЗпП України згідно наказу №10 о/с від 27.12.2017 та поновити її на роботі у Краснопільському РВ УМВС України в Сумській області на посаді завідувача канцелярією та стягнути з Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду з 11 травня 2016 року по 26 грудня 2017 року у розмірі 63360,00 грн.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 30 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано Наказ Управління МВС України в Сумській області від 27 грудня 2017 року №10 о/с про звільнення ОСОБА_1, завідувача канцелярією Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області, незаконним та поновлено її на посаді завідувача канцелярією у Краснопільському районному відділі УМВС України в Сумській області з 08 листопада 2015 року.

Стягнуто з Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду з 11 травня 2016 року по 26 грудня 2017 року у розмірі 38069 грн. 46 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю.

Стягнуто з Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області на користь держави судовий збір у розмірі 1536 грн.80 коп.

Відповідач Краснопільський районний відділ УМВС України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії оскаржив судове рішення в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі вказує, що позивач, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, була належним чином попереджена про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, не виявила бажання проходити службу в поліції, що свідчить про невикористання позивачем свого права на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, а отже, не підтвердила свою згоду на проходження подальшої служби в Національній поліції України. У зв'язку із скороченням усіх штатних посад органів МВС України, у тому числі і в Сумській області, відсутні були будь-які вакантні посади які могли б бути запропоновані ОСОБА_1 для подальшого працевлаштування. Також вважає, що судом невірно розраховано розмір середнього заробітку, який міг бути стягнутий на користь позивача, оскільки судом узято до розрахунку календарні дні, а не робочі дні та без врахування святкових і неробочих днів відповідно до ст.73 КЗпП України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 22 серпня 2002 року працювала паспортистом в Краснопільському РВ УМВС України в Сумській області. 02 червня 2003 року вона переведена на посаду паспортиста групи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, а 01 грудня 2003 року позивача було переведено на посаду завідуючої канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області. 19 грудня 2007 року займану нею посаду перейменували у завідувача канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області.

Також встановлено, що у зв'язку із народженням дитини ОСОБА_1 наказом по Краснопільському РВ УМВС України в Сумській області від 4 листопада 2012 року № 67 о/с було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення 3-го віку з 13 листопада 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2. У зв'язку з хворобою дитини на підставі медичної довідки від 9 вересня 2015 року було рекомендовано продовжити догляд за дитиною на 1 рік, а саме сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - до ІНФОРМАЦІЯ_3. На підставі вищезазначеної довідки, відпустка позивачці була продовжена згідно наказу 65 о/с від 11 вересня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_3. Дані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Сумської області від 11 травня 2016 року у справі № 578/1137/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області про поновлення на роботі, а тому відповідно до вимог передбачених ч.4 ст.82 ЦК України доведенню не підлягають (а.с.24-28).

06 листопада 2015 року згідно наказу №79 о/с по особовому складу Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_1 звільнена з посади завідувача канцелярії Краснопільського РВ УМВС в Сумській області на підставі п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку ліквідацією підрозділу та виплатою вихідної допомоги при ліквідації з 06.11.2015 (а.с.32-33).

Позивач оскаржила до суду наказ роботодавця про її звільнення і рішенням апеляційного суду Сумської області у справі №578/1137/15-ц від 11.05.2016 року було скасовано рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 04.04.2016 року, яким відмовлено в задоволенні її позову і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі задоволено. Визнано наказ Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області від 6 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1, завідувача канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області, незаконним та поновлено останню на посаді завідувача канцелярією у Краснопільському РВ УМВС України в Сумській області з 6 листопада 2015 року. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.24-28).

Вподальшому, ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року рішення апеляційного суду Сумської області від 06.11.2015 у справі №578/1137/15-ц залишено без змін, касаційна скарга відповідача у справі - без задоволення (а.с.29-31).

Рішення апеляційного суду Сумської області щодо поновлення позивача на роботі у добровільному порядку відповідачем у справі виконано не було і тому 30.05.2016 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ВП №51266627 було відкрито виконавче провадження на примусове виконання рішення суду (а.с.19-20).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ВП №51266627 від 14.09.2016 року було закінчено виконавче провадження на виконання вказаного вище рішення апеляційного суду Сумської області від 11.05.2016 року, оскільки незважаючи на виконання державним виконавцем усіх дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення суду, останнє боржником виконано не було (а.с.17-18).

Вподальшому, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області №9о/с від 26.12.2017 позивача було поновлено на посаді завідувача канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області з 07 листопада 2015 року, але наказом Управління №10о/с від 27.12.2017року її було звільнено з посади завідувача канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області з 08 листопада 2015 року згідно з пунктом 8 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 1 статті 40 КЗпП, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників (а.с.14-15).

Місцевий суд, задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині визнання незаконним наказу про її звільнення за ч.1 ст.40 КЗпП України, прийшов до висновку, що оскільки позивач працювала за трудовим договором, укладеним на невизначений строк, а отже, на неї розповсюджуються гарантії, встановлені частиною третьою статті 184 КЗпП України, її звільнення за частиною першою статті 40 КЗпП України відбулось з порушенням гарантії щодо її обов'язкового працевлаштування, а відтак вона підлягає поновленню на роботі.

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

06 серпня 2015 року був опублікований Закон України «Про Національну поліцію» і відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, з дня його опублікування усі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. 1 ч.1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. У разі, якщо вивільнення є масовим, то відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Обов'язок роботодавця запропонувати працівнику, який попереджається про наступне вивільнення, іншу роботу передбачено в частині третій статті 49-2 КЗпП. Вказані положення зобов'язують роботодавця надати працівнику іншу роботу лише в разі її наявності. Отже, обов'язок власника або уповноваженого ним органа одночасно з попередженням про звільнення пропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, передбачений частиною другою статті 40 та частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, у випадку відсутності можливості запропонувати працівнику іншу роботу, не позбавляє роботодавця права звільнити його.

Частиною третьою статті 184 КЗпП України надані гарантії певній категорії жінок, а саме: не допускається звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз'яснено, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачу, у зв'язку із народженням дитини наказом по Краснопільському РВ УМВС України в Сумській області від 4 листопада 2012 року № 67 о/с було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-го віку з 13 листопада 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вподальшому, у зв'язку із хворобою дитини, позивачу довідкою лікарняного закладу було рекомендовано продовжити догляд за дитиною на один рік і тому відповідно до вимог передбачених ч.6 ст.179 КЗпП України відпустка позивачці була продовжена згідно наказу 65 о/с від 11 вересня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, відповідач, під час перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 4-річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до вимог передбачених ч.3 ст.184 КЗпП України, у зв'язку із ліквідацією Краснопільського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області мав право звільнити її із займаної посади лише з обов'язковим працевлаштуванням.

Незважаючи на це, УМВС України в Сумській області, в порушення вимог передбачених ч.3 ст.184 КЗпП України було прийнято наказ № 10/ос від 27 грудня 2017 року про її звільнення з посади завідувача канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області з 08 листопада 2015 року згідно з пунктом 8 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 1 статті 40 КЗпП, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників, в той час як станом на 8 листопада 2015 року вона ще перебувала у відпустці по догляду за дитиною. При цьому, позивача на іншій посаді працевлаштовано не було.

В той же час, після закінчення перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною, а саме після 14 вересня 2016 року, на неї вже не розповсюджувались гарантії передбачені ч.3 ст.184 КЗпП України щодо забезпечення роботодавцем обов'язкового її працевлаштування після звільнення за п.1ст.40 КЗпП України.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів вважає, що відповідачем невірно було прийняте рішення про звільнення позивача саме з 8 листопада 2015 року, а не з 14 вересня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині визнання незаконним наказу про звільнення позивача та поновлення її на роботі з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог і визнання незаконним наказу Управління МВС України в Сумській області від 27 грудня 2017 року № 10 о/с про звільнення ОСОБА_1, завідувача канцелярією Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області в частині дати звільнення та вважати її звільненою не з 8 листопада 2015 року, а з 14 вересня 2016 року.

Підлягає скасуванню рішення місцевого суду і в частині задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення на її користь оплати вимушеного прогулу, у зв'язку із затриманням виконання рішення про поновлення її на роботі відповідно до вимог передбачених ст.236 КЗпП України, оскільки, як вже було встановлено судом, на час ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі 11 травня 2016 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому у роботодавця був відсутній обов'язок щодо виплати їй заробітної плати.

Вподальшому ж, після закінчення перебування позивача у відпустці, відповідач мав право на її звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України без обов'язкового працевлаштування і тому відсутні підстави вважати, що з вини відповідача, у зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, позивач допускала вимушений прогул, який підлягає оплаті за рахунок відповідача.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду щодо обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь середньомісячної заробітної плати за час затримки виконання рішення суду є помилковим і рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Таким чином, оскаржуване рішення з підстав порушення судом першої інстанції п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Підлягає скасуванню рішення місцевого суду і в частині розподілу судових витрат і, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1, необхідно стягнути з Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області на користь держави судовий збір у сумі 352,40 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

При зверненні з апеляційною скаргою, відповідачем було сплачено судовий збір у сумі 2305 грн.20 коп. і, у зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне частково компенсувати відповідачу за рахунок державного бюджету 1776 грн.60 коп. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ліквідаційної комісії Краснопільського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області задовольнити частково.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 30 січня 2019 року в даній справі скасувати та позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Управління МВС України в Сумській області від 27 грудня 2017 року № 10 о/с про звільнення ОСОБА_1, завідувача канцелярією Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області в частині дати звільнення та вважати її звільненою не з 8 листопада 2015 року, а з 14 вересня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області на користь держави судовий збір у сумі 352,40 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Компенсувати Краснопільському районному відділу УМВС України в Сумській області за рахунок державного бюджету 1776,60 грн. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 06 травня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

С. Г. Хвостик