РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/848/17

Провадження № 22-ц/4815/433/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймистука С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання : Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Миротинська сільська рада Здолбунівського району Рівненської області, ОСОБА_2 ,

третя особа реєстраційна служба Здолбунівського районного управління юстиції,

розглянув в порядку спрощено позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2018 року, ухвалене в складі судді Мичка І.М. № 562/848/17,

в с т а н о в и в :

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суду із позовом до Миротинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, ОСОБА_2 , третя особа реєстраційна служба Здолбунівського районного управління юстиції в якому просив суд постановити рішення, яким:

- визнати незаконною та скасувати рішення Миротинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області № 405 від 07 травня 2014 року, яким була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд у власність в межах села Івачків, вул АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , загальною площею 0,2500 га на території Миротинської сільської ради Здолбунівського району та передано ОСОБА_2 , жительці АДРЕСА_1 , у власність земельну ділянку загальною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах АДРЕСА_1 ;

- скасувати право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , зареєстроване РС Здолбунівського районного управління юстиції в державному реєстрі прав 21.08.2014 року, номер запису про право 6776551.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 19323615 від 26.06.2008 року ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . Рішенням Миротинської сільської ради від 01 серпня 2008 року він отримав дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки у власність. Однак, реалізувати зазначене право не зміг, із-за певних сімейних обставин. У жовтні 2013 року до нього звернулась відповідач суміжниий землекористувач ОСОБА_2 з проханням підписати Акт узгодження меж земельних ділянок, оскільки вона оформляла право власності на земельну ділянку. Враховуючи що межа між даними земельними ділянками була позначена дуже тривалий час, належними позивачу стовпчиками та металевою сіткою, а також те, що позивач також мав намір оформлювати своє право на земельну ділянку, він підписав означений акт, без встановлення межових знаків. В подальшому, відповідач висувала вимоги про звільнення її власності, оскільки остання має намір влаштовувати свій паркан. Вважає, що Миротинською сільською радою земельна ділянка площею 0,25 га надана у власність ОСОБА_2 з порушенням норм земельного права та з порушенням його прав та інтересів.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до Миротинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, ОСОБА_2 , третя особа реєстраційна служба Здолбунівського районного управління юстиції про скасування рішення, скасування права власності на земельну ділянку задоволено.

Визнано незаконним та скасовано Рішення Миротинської сільської ради Здолбунівського районну Рівненської області №405 від 07.05.2014 року, яким була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) , кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку , господарських будівель та споруд у власність в межах села Івачків , АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , загальною площею 0,2500 га на території Миротинської сільської ради Здолбунівського районну та передано ОСОБА_2 , жительці АДРЕСА_1 ,у власність земельну ділянку загальною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку , господарських будівель та споруд в межах АДРЕСА_1 .

Скасовано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 рівненської області , зареєстроване РС Здолбунівського районного управління юстиції в державному реєстрі прав 2108.2014 року, номер запису про право 6776551.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що технічна документація виготовлена без врахування поворотних точок та не прив`язана до місцевості, не відповідає а ні фактичному користуванню як самої відповідачки ОСОБА_2 , так і позивача ОСОБА_3 , а також інших землекористувачів та територіальної громади (в частині розміщення дороги).

Не погодившись з означеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в позові відмовити.

Стверджує, що обміри земельної ділянки проводилися за участю позивача. Технічна документація підписана останнім без жодних зауважень. Вказує, що проект землеустрою відповідає всім вимогам закону. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували протилежне і судом першої інстанції таких доказів не здобуто.

Звертає увагу суду, що передана відповідачу у власність земельна ділянка не накладається на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні позивача, що підтверджується експертним висновком.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечує доводи останньої просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає .

Убачається, що сторони є суміжними землекористувачами.

Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 19323615 від 26.06.2008 року ОСОБА_1 належить на праві власності домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . Підставою виникнення права власності є рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2007 року. Домоволодіння складається із житлового будинку, господарських споруд, паркан у вигляді огорожі із металевої сітки.

Земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 0,25 га, що знаходиться по АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , на основі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 23.08.2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.08.2014 року за № 25961460.

Рішенням Миротинської сільської ради Здолбунівського району від 01 серпня 2008 року № 356 надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах АДРЕСА_3 , та земельну ділянку площею 0,45 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с . Івачків.

Рішенням Миротинської сільської ради Здолбунівського району від квітня 2011 року № 86 надано дозвіл ОСОБА_2 на складання проекту відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,25 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель в межах с. Івачків, АДРЕСА_1 .

Рішенням Миротинської сільської ради Здолбунівського району від 07 травня 2014 року ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд у власність в межах АДРЕСА_3 , загальною площею 0,25 га на території Миротинської сільської ради Здолбунівського району та пунктом 2 вказаного рішення земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом "б" ч. 1 ст. 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України регламентовано, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Статтею 186-1 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

В силу ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Така правова позиція викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України».

В порушення вказаних норм, судом першої інстанції не надана оцінка рішенню Миротинської сільської ради Здолбунівського районну Рівненської області №405 від 07.05.2014 року на відповідність Конституції і законам.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/ або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів фізичної особи - позивача у справі.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до суду наділені, зокрема, фізична особа, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Крім того, законодавством передбачено, що акт органу місцевого самоврядування може визнаватися недійсним лише у випадку, коли він порушує права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою (ст. 155 ЗК України), а визнаватися незаконним та скасовуватися правовий акт органу влади чи місцевого самоврядування може лише за позовом власника майна у випадку невідповідності закону чи порушення прав власника (ст. 393 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка площею 0,25 га надана ОСОБА_2 з порушенням норм земельного законодавства та з порушенням його прав та інтересів.

З урахуванням вищенаведених норм законодавства суд дійшов висновку, що рішення Миротинської сільської ради Здолбунівського районну Рівненської області № 405 від 07.05.2014 року прийнято в межах повноважень і відповідає нормам чинного законодавства.

Позивач не довів, що внаслідок прийняття Миротинською сільською радою оспорюваного рішення порушені його право користування земельною ділянкою площею орієнтовно 0,15 га.

Колегія суддів також виходить з того, що згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року (справа №6-94 цс13), який є обов`язковими на підставі положень ст. 306-7 цього Кодексу, позивачем не доведено, які його права, свободи чи інтереси порушено, а також які конкретно перешкоди йому чиняться та у який спосіб.

Окрім того, встановлено що ОСОБА_1 підписав акт узгодження меж суміжних земельних ділянок ОСОБА_2

При цьому, як вбачається з рис. 1 та рис.2 (а.с. 154, 155) експертного висновку № 171206/1_30 від 12.03.2018 року, межі земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 , згідно технічної документації та фактичні межі земельної ділянки позивача не накладаються на частину земельної ділянки яка, на думку останнього, перебуває у його власності.

Документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під належним ОСОБА_1 домоволодінням, а також докази визначення меж такої ділянки в натурі суду не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до п. 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ,389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2018 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_1 до Миротинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, ОСОБА_2 , третя особа реєстраційна служба Здолбунівського районного управління юстиції про скасування рішення, скасування права власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1920 грн. за перегляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 травня 2019 року.

Головуючий :

Судді :