ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Херсон

справа: 661/405/18

провадження: 22-ц/819/509/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя доповідач)

суддів: Бездрабко В.О.,

Вейтас І.В.,

секретар Кутузова А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне підприємство «Єврокомершл Дистриб`юшен»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Єврокомершл Дистриб`юшн» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року у складі головуючого судді Матвєєвої Н.В.,повний текст рішення складено 14 грудня 2018 року,

встановив:

12 лютого 2018 року Грицак Оксана Сергіївна , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Єврокомершл Дистриб`юшн» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації, невиплаченої щорічної відпустки та витребування трудової книжки, вимоги якого були уточненні під час розгляду справи.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що з 09 лютого 2017 року перебував у трудових відносинах з ПП «Єврокомершл Дистриб`юшин» на посаді комірника по обладнанню.

30 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовою заявою про звільнення з посади за власним бажанням з 01 грудня 2017 року на підставі ст.36 п.4 КзпП України, яку передав через бухгалтера - логіста Віткову О.С. , до повноважень якої відноситься призначення та звільнення з посади. Не отримавши відповідь на заяву від 30 листопада 2017 року, ОСОБА_1 повторно 05 січня 2018 року звернувся до керівника Новокаховської філії ПП «Єврокомершл Дистриб`юшн» з заявою про звільнення з посади. Дана заява отримана відповідачем 11 січня 2018 року, однак відповіді на неї він не отримав. 31січня 2018 року ОСОБА_1 знов звернувся до керівника Новокаховської філії ПП «Єврокомершл Дистриб`юшн» з заявою про звільнення за власним бажанням, виплату заробітної плати, компенсації невикористаної щорічної відпустки та видачу трудової книжки, в якій попередив про звернення до суду за захистом своїх порушених прав, однак відповіді на свою заяву також не отримав.

Під час розгляду справи в суді дізнався, що був звільнений 11січня 2018 року за угодою сторін. Однак при звільненні йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі за листопад 2017 року в розмірі 1288.81грн, за грудень 2017 року в розмірі 2578.41грн, а також компенсація за невикористану відпустку у розмірі 2227.56грн.

Враховуючи зазначене позивач, з урахуванням заяви про зменшення та збільшення позовних вимог (том. 1 а.с.145), остаточно просив суд стягнути з ПП «Єврокомершл Дистриб`юшин » на його користь невиплачену заробітну плату за листопад та грудень 2017 року в сумі 3867,22 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі станом на 25 травня 2018 року 13554,45 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 2017 рік в сумі 2227,56 грн., а також витребувати від ПП «Єврокомершл Дистриб`юшн» трудову книжку ОСОБА_1 , та стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн.,

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року, з урахуванням ухвали Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2018 року про виправлення описки у вступній та резолютивній частині рішення суду, позовні вимоги задоволено . Стягнено з ПП «Єврокомершл Дистриб`юшн» заборгованість по заробітній платі за листопад та грудень 2017 року в сумі 3867,22 грн., компенсацію невикористаної щорічної відпустки за 2017 рік в сумі 2227,56 грн. без подальшого утримання податків та обов`язкових платежів, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 34 109,55 грн. з подальшим утриманням податків та обов`язкових платежів, а також витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн. Витребувано у ПП «Єврокомершл Дистриб`юшн» на користь ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку. Стягнено з ПП «Єврокомершл Дистриб`юшн» на користь держави судовий збір в сумі 2402грн. Допущено негайне виконання рішення суду відповідно до ст. 430 ЦПК України в частині стягнення заробітної плати ОСОБА_1 за один місяць в розмірі 3202 грн.

Рішення мотивовано тим, що за період часу з 01 листопада 2017 року по 11 січня 2018 року позивачу нарахована заробітна плата та компенсація за невикористану щорічну відпустку, які не виплачені без поважних причин позивачу. У зв`язку із чим відповідачем порушено конституційне право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом, а заборгованість у загальній сумі 6034.78грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без утримання податків та обов`язкових платежів.

Крім того, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у зв`язку з не проведенням розрахунку під час звільнення, позивач має право на середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі визначеному відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». А невидача, в порушення вимог ст. 47 КЗпП України, позивачу трудової книжки без поважних причин, є підставою для задоволення вимог для задоволення вимоги про витребування належно оформленої трудової книжки.

В апеляційній скарзі ПП «Єврокомершл Дистриб`юшин» вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та відповідним їм нормам права. Так, позивач з 01 грудня 2017 року по момент звільнення був відсутній на робочому місці, що підтверджується дослідженими судом доказами та не заперечується самим позивачем, а тому підстави для стягнення заробітної плати за грудень 2017 року відсутні в силу вимог ст. 94 КЗпП України, оскільки в цей період позивачем робота за трудовим договором не виконувалася. Підстави для застосування наслідків невиплати звільненому працівникові сум у строки визначені законом, відповідно до ст. 117 КЗпП України, також відсутні у зв`язку із недоведеністю вини підприємства, оскільки в день звільнення позивач був відсутній на робочому місці, а спроби повідомлення позивача поштовим зв`язком та телефоном про необхідність з`явитися до ПП «Єврокомершл Дистриб`юшин» для отримання трудової книжки та проведення остаточного розрахунку результату не дали. Крім того, стягуючи середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні суд вийшов за межі заявлених позовних вимог враховуючи, що позивач просив стягнути компенсацію за затримку заробітної плати, виплата якої регулюється ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та яка здійснюється не в розмірі середнього заробітку, а провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку встановленому чинним законодавством. До того ж, розмір такого стягнення також за власною ініціативою суду було збільшено з 13554,45грн. до 34109,55грн.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року відмовлено ПП «Єврокомершл Дистриб`юшн» у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Новокаховського міським судом Херсонської області від 18 грудня 2018 року.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Грицак О.С. діючи в інтересах ОСОБА_1 , заперечуючи проти апеляційної скарги ПП «Єврокомершл Дистиб`юшин», зазначила, що на її думку рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене при повному з`ясуванні та доведеності обставин справи. Зазначивши, що посилання апелянта на відсутність ОСОБА_1 на робочому місця в період часу з 01 грудня 2017 року і до моменту звільнення належними та допустимими доказами не доведено, а акти на які посилається відповідач складені підприємством вже після звернення ОСОБА_1 до суду. При цьому право позивача на заробітну плату за листопад 2017 року відповідачем не оспорюється, проте до цього часу ця сума позивачу не виплачена. Також апелянтом не підтверджено належними доказами, що ним було вжито вичерпних заходів щодо з`ясування причин невиходу ОСОБА_1 на роботу та його повідомлення про необхідність з`явитися на підприємство для отримання трудової книжки та проведення остаточного розрахунку. Крім того, в судовому засіданні, як в усній так і в письмовій формі представником позивача було заявлено про збільшення позовних вимог в частині стягнення суми середнього заробітку, а саме про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 11 січня 2018 року по день ухвалення рішення суду першої інстанції у зв`язку з невиплатою заборгованості по заробітній платі позивачу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення рішення суду без змін.

Під час розгляду справи представники ПП «Єврокомершл Дистриб`юшин» - адвокат Капур Т.О. та адвокат Калугін Т.О. апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними у скарзі. Просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представники ОСОБА_1 . - адвокат Грицак О.С., приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, зазначила, що на її думку рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , відповідно до наказу ПП «Єврокомершл Дистриб`юшин» №02-2/к від 08 лютого 2017 року, прийнятий на посаду комірника складу обладнання з 08 лютого 2017 року з окладом згідно штатного розкладу (т. 1 а.с.99 на звороті).

З листа ГУ Держпраці у Херсонській області від 02 січня 2018 року № 11-06/С-728 вбачається, що під час проведення інспекційного відвідування у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 від 08 грудня 2017 року з приводу порушень вимог законодавства про працю, встановлено, що наказ про звільнення позивача з 01 грудня 2017 року на підприємстві відсутній, трудова книжка зберігається на підприємстві, так як він продовжує фактично перебувати в трудових відносинах з ПП «Єврокомершл Дистриб`юшин» і підстави для проведення остаточного розрахунку відсутні. Заявнику рекомендовано для отримання трудової книжки зв`язатися з керівництвом підприємства та врегулювати питання звільнення, відповідно до вимог чинного законодавства(т. 1 а.с13).

05 січня 2018 року ОСОБА_1 на адресу ПП «Єврокомершл Дистриб`юшин» поштовим відправленням направлено заяву про звільнення його із займаної посади з 01 грудня 2017 року, одночасно позивач просив ознайомити його з наказом та видати трудову книжку. Крім того в заяві зазначено, що звертається з даною заявою повторно, оскільки його заява від 30 листопада 2017 року про звільнення його за власним бажанням відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України надана бухгалтеру-логісту Вітковій О.С. не розглянута.

Заява ОСОБА_1 від 05 січня 2018 року отримана відповідачем 11 січня 2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.10-11).

Відповіді на дану заяву ОСОБА_1 не отримав, тому в заяві від 31 січня 2018року про звільнення з посади за власним бажанням, видачу трудової книжки та виплату заборгованості по заробітній платі, ОСОБА_1 просив не зволікати з розглядом заяви, зазначивши, що у протилежному випадку буде змушений звернутись до суду за захистом свої порушених прав (т. 1 а.с.122).

З копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , наданої під час розгляду справи відповідачем, вбачається, що наказом №11-к від 11 січня 2018 року ОСОБА_1 звільнений з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України з 11 січня 2018 року(т. 1 а.с.123).

Трудова книжка позивачу, у строки визначені ст. 47 КЗпП України не видана та на час розгляду справи зберігається на підприємстві. Вказана обставина визнана сторонами під час розгляду справи.

Як вбачається з відомості про нарахування заробітної плати за листопад 2017 року, розрахунково-платіжної відомості на працівника за листопад 2017 року та визнано представниками відповідача на час звільнення ОСОБА_1 існувала заборгованість по заробітній платі за листопад 2017 року у розмірі 1288.81грн, яка визначена з відрахуванням податків та обов`язкових платежів(том 1 а.с104,105). Зазначена сума позивачеві на час розгляду справи судом не виплачена.

Відповідно до відомості про нарахування заробітної плати за грудень 2017 року, розрахунково-платіжної відомості на працівника за грудень 2017 року ПП «Єврокомершл Дистриб`юшин» нараховано ОСОБА_1 заробітну плату у загальному розмірі 3203.00грн, що з відрахуванням податків та обов`язкових платежів становить 2578.41грн(т. 1 а.с.110,111).

Однак, з 01 грудня 2017 року і до моменту звільнення ОСОБА_1 на робочому місці був відсутній, роботу визначену трудовим договором не виконував. Вказана обставина визнана представником позивача, як в позовній заяві, в якій вона зазначає, що ОСОБА_1 звільнився з ПП «Єврокомершл Дистриб`юшин» 01 грудня 2017 року, так і під час розгляду справи.

Крім того, у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 нарахована компенсація за невикористану щорічну відпустку за 10 місяців (22 календарних дні) сумі 3720 грн., що з відрахуванням податків становить 2227,56 грн. Зазначена обставина підтверджується відомістю про нарахування заробітної плати за січень 2018 року, розрахунково-платіжною відомістю на працівника за січень 2018 року та визнана представниками підприємства під час розгляду справи(том 1 а.с.118-120). Компенсація за невикористану щорічну відпустку позивачеві на час розгляду справи не виплачена.

Відповідно до вимог частин 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, компенсації за невикористану відпустку, вихідна допомога тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені працівникові у день його звільнення. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Установивши, що при звільненні працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середні заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 сум, що належать йому від підприємства, а саме заборгованості по заробітній платі за листопад - грудень 2017 року у загальному розмірі 3867.22грн. та компенсації невикористаної відпустки в розмірі 2227.56грн. суд першої інстанції виходив з того, що вказані суми були нараховані підприємством позивачу, у тому числі заборгованість по заробітній платі за грудень 2017 року, а відсутність ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин з 01 грудня 2017 року по день звільнення відповідачем у встановленому законом порядку не доведена.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України та частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Отже законодавець пов`язує право працівника на отримання заробітної плати не лише з фактом перебування в трудових відносинах з роботодавцем, а саме з виконанням працівником роботи, обумовленої трудовим договором.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з матеріалів справи той факт, що з 01 грудня 2017 року і до моменту звільнення ОСОБА_1 на робочому місці був відсутній та роботу визначену трудовим договором не виконував, визнана представником позивача, адвокатом Грицак О.С., як в позовній заяві, в якій вона зазначає, що ОСОБА_1 звільнився з ПП «Єврокомершл Дистриб`юшин» 01 грудня 2017 року, так і під час розгляду справи, про що зазначалось в її поясненнях, а отже в силу вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Крім того, з доданих до апеляційної скарги копій табелю обліку використання робочого часу за грудень 2017 року січень 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 жодного дня за період з 01 грудня 2017 року по 11 січня 2018 року не відпрацював(т.2 а.с.22,23).

За таких обставин підстави для стягнення заробітної плати за грудень 2018 року в розмірі 3203.00грн, що з відрахуванням податків та обов`язкових платежів становить 2578.41грн. відсутні.

У зв`язку із чим рішення суду в частині стягнення заробітної плати за грудень 2017 року в розмірі 2578.41грн. слід скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог, також рішення слід змінити в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, зменшивши суму стягнення з 3876.22грн до 1288.81грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, яким дав належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що при звільнені з позивачем не був проведений повний розрахунок та не виплачені усі належні йому суми, а тому в порядку статті 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток по день постановлення судом рішення. При цьому належних та допустимих доказів відсутності своєї вини у такій невиплаті відповідач не надав.

Суд першої інстанції дав належну оцінку наданим відповідачем поштовим накладним від 02 січня 2018 року №72384788 та від 11 січня 2018 року № 72436308 з описами вкладення експрес пошти «Турман» на підтвердження своїх доводів щодо вжиття підприємством заходів направлених на забезпечення реалізації права позивача на отримання трудової книжки та своєчасного розрахунку та відхилив їх як недостовірні.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Відповідно до повідомлення ФОП ОСОБА_7 , яка згідно з Агентською угодою про надання комплексу послуг з обробки експрес-відправлень на території України № 16 від 01 вересня 2015 року, надає від імені Турман, клієнтам Турман комплекс послуг з обробки міжнародних та внутрішніх експрес-відправлень в зоні надання послуг, що охоплює адміністративні межі Херсонської області, 02 січня 2018 року та 11 січня 2018 року кур`єрська служба не приймала до відправлення кореспонденції від Приватного підприємства «Єврокомершл Дистриб`юшн», накладні №72384788 та № 72436308 не оформлювала, описи вкладення не підписувала та не отримувала оплату за кур`єрські послуги.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження відправлення на адресу ОСОБА_1 повідомлення позивача про необхідність його явки до головного офісу підприємства для отримання трудової книжки та проведення розрахунку, зокрема платіжних документів на підтвердження здійснення оплати за кур`єрські послуги тощо, відповідачем не надано.

Лист ОСОБА_8 від 08 травня 2019 року наданий представниками відповідача під час апеляційного розгляду справи, згідно якого отримання кореспонденції та оформлення кур`єрської документації (накладна №72384788 та накладна № 72436308 з описами вкладення до них) було здійснено ним, як ФОП « ОСОБА_8 » в м. Херсоні, не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу, оскільки вказані накладні та описи вкладення до них не містять будь-яких відомостей, що вони були оформлені ФОП « ОСОБА_8 », в описах вкладень відсутні будь-які відомості щодо осіб якими вони були складені та перевірені. Крім того, будь-яких доказів, що ФОП ОСОБА_8 має право від імені ТОВ «Турман «Експрес» надавати послуги з обробки експрес-відправлень суду не надано.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність відсутності вини відповідача у своєчасному розрахунку з працівником при звільненні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, стягуючи середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, вийшов за межі позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Як вбачається з позовної заяви та із заяви про зменшення та збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача компенсацію за затримку заробітної прати при звільненні з підстав визначених саме ст. 117 КЗпП України за період з часу звільнення по день ухвалення судом рішення у справі. Неправильне формулювання позивачем своїх вимог, а саме прохання стягнути «компенсацію» замість «середній заробіток» за затримку заробітної прати при звільненні не дає підставою вважати, що суд вийшов за межі позовних вимог. Крім того, середній заробіток стягується на користь працівника, згідно вимог ст. 117 КЗпП України, за весь період затримки розрахунку. Оскільки розрахунок з позивачем на час розгляду справи не був проведений, суд першої інстанції правильно прийняв рішення про стягнення середнього заробітку по день постановлення рішення.

Разом з тим відповідно до частини 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплат сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача. При частковому задоволені позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Існування між сторонами у справі спору про розмір належних звільненому працівникові сум та часткове задоволення судом вимог працівника про виплату йому належних при звільненні сум з підстав визначних статтею 117 КЗпП України дає підстави для застосування судом принципу співмірності у визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при звільненні не виплачена заробітна плата в розмірі 1288.81грн та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 2227.56грн., а всього 3516.37грн., що складає 57.6% від загальної суми, яку позивач просив стягнути у розмірі 6094.78 ( 1288.81+2578.41+2227.56=6094.78).

Враховуючи обставини справи та часткове задоволення вимог ОСОБА_1 щодо розміру належних йому при звільненні сум, а також необхідність застосування принципу співмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із розміром належних звільненому працівникові сум, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 34109.55грн до 19647.10грн.

Встановивши, що на час розгляду справи трудова книжка не була видана звільненому працівникові, ОСОБА_1 , та знаходилась на підприємстві суд першої інстанції правильно, відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, задовольнив позовні вимоги про витребування трудової книжки, а тому підстави для скасування чи зміни рішення суду в цій частині відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, згідно частини 1 статті 376 ЦПК України, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку але допустив неправильне застосування норм матеріального права рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за грудень 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, а в частині розміру стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені підлягає зміні.

В іншій частині рішення ухвалено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Єврокомершл Дистриб`юшн» задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року в частині стягнення з Приватного підприємства «Єврокомершл Дистриб`юшн» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за грудень 2017 року в розмірі 2578.40грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволені позовних вимог в частині стягнення з Приватного підприємства «Єврокомершл Дистриб`юшн» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за грудень 2017 року в розмірі 2578.40грн. відмовити.

Це ж рішення змінити в частині стягнення з Приватного підприємства «Єврокомершл Дистриб`юшн» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі зменшивши суму стягнення з 3876.22грн. до 1288.81грн. та в частині стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільнення зменшивши суму стягнення з 34109,55 грн. до 19647,10грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 10 травня 2019 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

І.В. Вейтас