Справа № 500/2063/19
Провадження № 2/500/1949/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,

за участю: секретаря судового засідання - Аубекерової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в підготовчому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

22.03.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0912 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 , мотивуючи тим, що вказане майно належить ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить вищевказане майно. 15.01.2014 року ОСОБА_2 залишила заповіт, згідно умов якого усе його майно, нерухоме та рухоме, де б воно не знаходилось і в чому б воно не існувало і взагалі все те, на що він за законом на день смерті матиме право, заповіла - ОСОБА_1 . ОСОБА_1 прийняла спадщину оскільки у встановлений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, ОСОБА_1 було відмовлено, у зв`язку з нікчемністю заповіту, посвідченого секретарем Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 15.01.2014 року, №8, на підставі п. 1 ст. 1257 ЦК України «Недійсність заповіту»: заповіт складений з порушенням його форми та посвідчення, вважається нікчемним.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2009р., реєстр №2-4945, посвідчено Ізмаїльською Державною нотаріальною конторою, зареєстрований Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за №2-128, що підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №1942 від 10.01.2019 року.

Згідно рішення виконавчого комітету Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №8 від 19.02.2016 року АДРЕСА_1 перейменовано у АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2011р., реєстр №3-712, посвідченого Ізмаїльською Державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 , що підтверджено Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НОМЕР_2 від 28.11.2018 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2011р., реєстр №3-711, посвідченого Ізмаїльською Державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0912 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 .

Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 11.01.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0912 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 ,

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до заповіту, посвідченого 15.01.2014 року секретарем Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Волчковою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 8, ОСОБА_2 заповіла усе своє майно, нерухоме та рухоме, де б воно не знаходилось і в чому б воно не існувало і взагалі все те, на що вона за законом на день смерті матиме право, - ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46671561 від 07.02.2017 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І., заповіт ОСОБА_2 від 15.01.2014 року, зареєстрований за № 8 , чинний, не змінювався та не скасовувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України - малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Осіб, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звернулась у встановлений законом строк до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто вважається такою, яка прийняла спадщину.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. № 181/02-14 від 05.03.2019 року позивачу повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з нікчемністю заповіту, посвідченого секретарем Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 15.01.2014 року, №8, на підставі п. 1 ст. 1257 ЦК України «Недійсність заповіту»: заповіт складений з порушенням його форми та посвідчення, вважається нікчемним.

У відповідності до вимог ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

За змістом частин першої та другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Суд вважає, що контекстуальний аналіз ч. 1 ст. 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема її статтях 1247-1249, 1253 ЦК України. Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту, як письмова з нотаріальним посвідченням.

Отже, форма заповіту має бути письмова, а порядок його посвідчення різний: насамперед нотаріусом з додержанням вимог 1249 ЦК України; посадовою особою органу місцевого самоврядування (ст. 1251 ЦК України); іншими посадовими особами, визначеними у частинах 1-6 ст. 1252 ЦК України, з додержаннями вимог ч. 7 цієї статті.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про нотаріат», у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування наділені повноваженням посвідчувати заповіти (крім секретних).

Відповідно до статті 37 Закону України «Про нотаріат», та з метою вдосконалення порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Пунктом 1.4. Порядку передбачено, що при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Заповіт № 8 від 15.01.2014 року, складений зі слів заповідача в письмовій формі за допомогою комп`ютерної техніки, прочитаний нею вголос у присутності особи, яка його посвідчила, в заповіті зазначено місце та час його складання, він підписаний особисто заповідачем. Заповіт посвідчила уповноважена на це особа органу місцевого самоврядування - секретар виконавчого комітету Старонекрасівської сільської ради.

Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що вказаний заповіт є дійсним та чинним, та у зв`язку з тим що, визнання права власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 16, 76, 200, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1233, 1234, 1235, 1241, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04379446, місцезнаходження: Одеська область, Ізмаїльський р-н, с. Стара Некрасівка, вул. Ізмаїльська, 40) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 )в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 ;

- земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0912 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.04.2019 року.

Суддя: О.Я.Присакар