Номер провадження 22-ц/804/920/19

У Х В А Л А

15 лютого 2019 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

судді доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Будулуци М.С.,

розглянувши заяви про самовідвід судді у цивільній справі № 243/11450/18 позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи - Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди, (суддя у першій інстанції ОСОБА_2Є.)

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2019 року до Донецького апеляційного суду надійшла цивільна справа №243/11450/18 (провадження 22ц/804/920/19) за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи - Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди, з апеляційною скаргою позивача на ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2019 року про закриття провадження у справі.

При автоматизованому розподілі судової справи між суддями був визначений склад колегії суддів: Папоян В.В. суддя доповідач, судді - Біляєва О.М., Будулуца М.С.

До відкриття провадження у справі суддями зі складу колегії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з метою запобігання виникнення у учасників справи сумнівів в неупередженості або об'єктивності судді, заявлено самовідвід.

Апеляційний суд вважає, що заяви підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: є інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «ОСОБА_5 проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (ii) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється».

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «ОСОБА_6 проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

З матеріалів справи убачається, що при зверненні до суду позивач повязувала порушення своїх прав з неправомірними діями та бездіяльністю співробітників органу, що здійснює досудове розслідування, та прокуратури під час досудового розслідування кримінального провадження №00000101 від 27.11.2012 року внаслідок чого не поновлені її трудові права та завдані моральні страждання.

Проте в провадженні Апеляційного суду Донецької області в 2017 році перебувала цивільна справа № 243/2749/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Донецькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: прокуратура Донецької області, Краматорська місцева прокуратура, Словянська місцева прокуратура, - про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, та прокуратури, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та прокуратури Донецької області на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року, в якій при автоматизованому розподілі судової справи я була визначена членом колегії суддів.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2017 року, ухваленому колегією у складі суддів: Біляєва О.М., Кішкіна І.В., Папоян В.В., за наслідками розгляду справи № 243/2749/16-ц рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року було скасовано, та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. На даний час справа перебуває на розгляді ОСОБА_7 Верховного Суду.

Оскільки убачається, що у справах №243/11450/18 та № 243/2749/16-ц предметом розгляду є правовідносини, які повязані з вчиненням процесуальних дій органом, що здійснює досудове розслідування, та прокуратури під час досудового розслідування кримінального провадження №00000101, у тому числі щодо порушення розумних строків досудового розслідування кримінальних проваджень стосовно трудового спору ОСОБА_1

Згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини наявність попередньо сформованої позиції судді щодо результату розгляду справи роблять обґрунтованими побоювання позивача щодо того, що суддя буде в подальшому розглядати справу та приймати рішення згідно з цією вже завчасно сформованою позицією (рішення у справі «Бочан проти України» від 3.05.2007р.).

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, відповідно до обєктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд загалом та його склад зокрема відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року).

Незважаючи на те, що вказані факти не свідчать про наявність упередженості суддів, але з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який сумнів у безсторонності суду, забезпечення права особи на доступ до правосуддя та на розгляд її справи поза будь-яким сумнівом для сторін щодо обєктивності та неупередженості складу суду, враховуючи позиції Європейського суду з прав людини з приводу недовіри до суду, апеляційний суд вважає за доцільне задовольнити заяви про самовідвід суддів, справу передати до канцелярії суду для виконання вимог, передбачених ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 36,40, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Заяви судді Папоян Вікторії Вікторівни та Біляєвої Олени Миколаївни про самовідвід задовольнити.

Справу передати для повторного автоматизованого розподілу з метою заміни суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.В. Папоян

ОСОБА_4

ОСОБА_8