МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/5565/16 Категорія 5
Провадження №22-ц/812/919/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю представника позивача- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 В.,

представника Головного територіального управління юстиції у

Миколаївській області - Зубрицької А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Екопік-Україна» та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2017 року, постановлене під головуванням судді Нікітіна Д.Г. в приміщенні суду об 11 год. 35 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Екопік-Україна» про визнання дій неправомірними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 15 березня 2012 року між ПАТ Банк «Морський» та ПП «ВІКІ» було укладено кредитний договір № 460312-КЮ.

Згідно умов п. 1.1. Договору, Банк зобов`язався надати, а ПП «ВІКІ» прийняти кредит для ведення фінансової, господарської та іншої статутної діяльності, в тому числі на поповнення оборотних коштів з кредитним лімітом в розмірі 10 000 000 грн. та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 24% річних з дня укладення договору, та відсотків на суму простроченої заборгованості в сумі 26%.

В подальшому, Додатковою угодою №2 від 26.02.2013р. до кредитного договору № 460312-КЮ від 15.03.2012 р., сторони погодили збільшення кредитного ліміту до 15 000 000 грн., зміну ставки річних відсотків на 25% та зміну ставки відсотків на прострочену заборгованість на 27%.

Додатковою угодою № 4 від 29.07.2013р. до вказаного кредитного договору, сторони змінили ставку річних відсотків на 23% та змінили ставку відсотків на прострочену заборгованість на 25%.

Кредитні кошти надавались Банком на строк 36 місяців та повинні були бути повернутими не пізніше 15 березня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ Банк «Морський» та позивачем було укладено іпотечний договір №480 від 15.03.2012 р., відповідно до якого предметом іпотеки є нежитловий об`єкт, який належить йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.11.2011р. серії НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, розміром 25001 кв.м. та передана йому в оренду на 15 років.

18 липня 2014 року між ПАТ Банк «Морський» та TOB «ЕКОПІК-Україна» укладено нотаріально посвідчений договір № 486 відступлення права вимоги, на підставі якого до TOB «ЕКОПІК-Україна» перейшло право в обсязі та на умовах визначених іпотечним договором № 480 від 15.03.2012р.

05 липня 2016 року позивачу стало відомо, що право власності на вищезазначене нерухоме майно було переоформлено на TOB «ЕКОПІК-Україна».

Згідно розділу «Актуальна інформація про право власності» інформаційної довідки, Державним реєстратором Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_4 , на підставі іпотечного договору № 480, виданого 15.03.2012 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою О.В.; договору про внесення змін до іпотечного договору № 829, виданого 27.04.2012 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою О.В.; договору про внесення змін до іпотечного договору № 120, виданого 26.02.2013 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою ОСОБА_5 .В.; договору про відступлення права вимоги № 486, виданого 18.07.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., 26 лютого 2015 року зареєстровано право власності за TOB «ЕКОПІК-Україна». Підстава внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно є рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 19776904 від 04.03.2015 р.

Крім цього, позивач зазначав, що за законом іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Також, позивач посилався на те, що в порушення вимог п.46 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», він не отримував від іпотекодержателя письмової вимоги про усунення порушень, в якій повинно було зазначатися стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги.

Відповідно, реєстраційна справа не містить ні письмової вимоги про усунення порушень, ні документу, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, а отже, державний реєстратор повинен був зупинити реєстраційні дії, або відмовити в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Крім того, з інформаційних довідок з Державних реєстрів не видно чи було іпотекодержателем дотримано вимоги ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» щодо здійснення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Також, 03.02.2016року іпотекодержателем отримано заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, яким стягнуто з позивача на користь TOB «ЕКОПІК-Україна» заборгованість в сумі 16 178 117,07 грн. Проте, правовий порядок не може ґрунтуватися на принципі, коли за одним і тим самим зобов`язанням було двічі звернуто стягнення. Така ситуація призводить до неправомірного подвоєння суми стягнення, що є порушенням його прав. TOB «ЕКОПІК-Україна» увесь час, з моменту перереєстрації права власності на предмет іпотеки приховував даний факт.

На підставі викладеного, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив суд визнати неправомірними дії державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г.М. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним № 19776904 від 04.03.2015 р., а також визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним № 19776904 від 04.03.2015 р. Зобов`язати Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №8947440 на нежитловий об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 а від 26.02.2015р., яким було переоформлено право власності за ТОВ «ЕКОПІК-Україна», який був внесений на підставі рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 04.03.2015р. індексний номер 19776904.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2017року позов задоволено. Судом вирішено визнати неправомірними дії державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г.М. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 19776904 від 04.03.2015 р. Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 19776904 від 04.03.2015 р. Зобов`язати Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №8947440 на нежитловий об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , 26.02.2015р., який був внесений на підставі рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 04.03.2015р. індексний номер 19776904. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ГТУ юстиції у Миколаївській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ТОВ «ЕКОПІК-Україна» також, не погодившись з зазначеним рішенням, звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач звернувся до суду із запереченнями на апеляційні скарги Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та ТОВ «ЕКОПІК-Україна», в якому просив апеляційні скарги відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача Бевко О ОСОБА_6 та Грибонос В ОСОБА_7 , не визнали доводи апеляційних скарг, просили їх відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, судом встановлено, що 15 березня 2012 року між ПАТ Банк «Морський» (надалі - Банк) та ПП «ВІКІ» (надалі - Боржник) укладено кредитний договір №460312 КЮ.

Згідно умов п. 1.1. Договору, Банк зобов`язався надати, а Боржник прийняти, використовувати та повернути Банку грошові кошти, видані у формі відновлювальної кредитної лінії для ведення фінансової, господарської та іншої статутної діяльності, в тому числі на поповнення оборотних коштів з кредитним лімітом в розмірі 10 000 000 грн. та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим Договором.

Пунктом 1.4.1. Договору встановлено, що відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 24% річних з дня укладення Кредитного договору, а пунктом 2.2.7 Договору вказано розмір відсотків на суму простроченої заборгованості в розмірі 26%.

Додатковою угодою №1 від 27.04.2012р. до кредитного договору №460312 КЮ від 15.03.2012р., сторони погодили збільшення кредитного ліміту до 12 000 000 грн., зміну ставки відсотків річних на 23,7% та зміну ставки відсотків на прострочену заборгованість на 25,7%.

Додатковою угодою № 2 від 26.02.2013р. до кредитного договору №460312 КЮ від 15.03.2012р., сторони погодили збільшення кредитного ліміту до 15 000 000,00 грн., зміну ставки відсотків річних на 25% та зміну ставки відсотків на прострочену заборгованість на 27%.

Додатковою угодою №3 від 16.04.2013р. до кредитного договору № 460312 КЮ від 15.03.2012р., сторони погодили зміну ставки відсотків річних на 24% та зміну ставки відсотків на прострочену заборгованість на 26%.

Додатковою угодою №4 від 29.07.2013р. до кредитного договору №460312 КЮ від 15.03.2012р., сторони змінили ставку відсотків річних на 23% та змінили ставку відсотків на прострочену заборгованість на 25%.

Кредитні кошти надавались Банком на строк 36 місяців та повинні були бути повернутими не пізніше 15 березня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 460312 КЮ від 15.03.2012 р., між ПАБ «Морський» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавцем) укладено іпотечний договір №480 від 15.03.2012 р.

Предметом іпотеки за вказаним договором є нежитловий об`єкт, який належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.11.2011р. серії НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Нежитловий об`єкт складає: літера Б-2 цех площею 5313,5 кв. м; літера Г адміністративна будівля площею 317,8 кв. м; літера О адміністративна будівля площею 135,6 кв. м; літера Ж магазин-прохідна площею 95,6 кв. м; літера Ш майстерня; літера Щ1 сарай; літера Щ2 сарай; літера Ш1 сарай; літера Ц вагова; літера Ц1 навіс; літера Ч вбиральня; літера Ю - майстерня; літера Щ трансформаторна підстанція; літера Т сарай; літера Є гараж-літня кухня; літера Р альтанка; літера Я торговий павільйон площею 59,3 кв. м; літера Я1 навіс; літера 1а,1,3-7 огорожі; літера 8,10,1,11 споруди. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, розміром 25001 кв. м. з кадастровим НОМЕР_3 НОМЕР_4 , що передана іпотекодавцю в оренду на 15 (п`ятнадцять) років відповідно договору оренди, посвідченого 03.07.2003р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, за номером у реєстрі 2224 та зареєстрованого в Книзі державної реєстрації договорів оренди землі 07.07.2003р. за №1805.

18 липня 2014 року між ПАТ Банк «Морський» та ТОВ «ЕКОПІК-Україна» укладено нотаріально посвідчений договір № 486 відступлення права вимоги, на підставі якого до ТОВ «ЕКОПІК-Україна» перейшло право в обсязі та на умовах визначених іпотечним договором № 480 від 15.03.2012р.

05 липня 2016 року позивачу з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 6267817 від 05.07.2015р., стало відомо, що право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , 26.02.2015р. було переоформлено на ТОВ «ЕКОПІК-Україна» ().

Згідно розділу «Актуальна інформація про право власності» вказаної інформаційної довідки, Державним реєстратором Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_4 зареєстровано право власності за ТОВ «ЕКОПІК-Україна». Підставою виникнення права власності є: іпотечний договір № 480, виданий 15.03.2012р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_8 .В.; договір про внесення змін до іпотечного договору № 829, виданий 27.04.2012р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою О.В.; договір про внесення змін до іпотечного договору № 120, виданий 26.02.2013р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_9 .; договір про відступлення права вимоги № 486, виданий 18.07.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М.

Підставою внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно є рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 19776904 від 04.03.2015р.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іптекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя.

Аналогічний зміст щодо застереження про задоволення вимог іпотекодержателя містять умови п.п. 5.1.1., 5.1.2., 5.1.3. Договору іпотеки № 480 від 15.03.2012р.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 9 Закону передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації або про зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Постановою КМУ від 17 жовтня 2013 р. № 868 затверджено «Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 12.02.2014 р. (редакція, що діяла на час виникнення спірних відносин) (далі Порядок № 868).

Пунктом 46 Порядку № 868 передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Приймаючи рішення по справі, суд посилався на те, що в матеріалах реєстраційної справи, яка надана до суду відповідачем та досліджена в судовому засіданні, є заява про реєстрацію прав від 26.02.2015 року, іпотечний договір від 15.03.2012 року, укладений між ПАТ Банк «Морський» та ОСОБА_3 , кредитний договір від 15.03.2012 року, укладений між ПАТ Банк «Морський» та ПП «ВІКІ» з відповідними додатками та угодами, договір про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року, відповідно до якого ПАТ Банк «Морський» відступає ТОВ«ЕКОПІК-Україна» право грошової вимоги первісного кредитора за кредитним договором від 15.03.2012, договір про відступлення права вимоги від 18.07.2014 року, відповідно до якого ПАТ Банк «Морський» відступає ТОВ «ЕКОПІК-Україна» права первісного іпотекодержателя за іпотечним договором від 15.03.2012, вимога про усунення порушення зобов`язань за кредитним та іпотечним договором від 01.08.2014 року №0108/2, адресована ПП «ВІКІ» та ОСОБА_3 , яка направлялась цінним листом з описом вкладення та вручена ПП «ВІКІ» 08.08.2014 року, повторна вимога про усунення порушень зобов`язань за кредитним та іпотечним договором б/н від 03.10.2014, адресована ПП «ВІКІ» та ОСОБА_3 , яка вручена ОСОБА_3 29.10.2014, копія постанови Одеського апеляційного господарського суду від 13.01.2015 року по справі №915/1338/14 (витяг з ЄДРСР).

Дослідивши матеріали реєстраційної справи та вимогу № 0108/2 від 01.08.2014, адресовану ПП «Вікі» та ОСОБА_3 , судом першої інстанції встановлено відсутність належних доказів того, що адресати отримали цю вимогу.

Також, суд вважав, що надане відповідачем рекомендоване повідомлення про вручення відправлення, у якому зазначено прізвище невідомої особи, яка начебто отримала лист, адресований ПП «Вікі», та відсутність будь-якої інформації щодо її відношення до ПП «Вікі», не є належним та допустимим доказом отримання уповноваженим представником адресата вимоги № 0108/2 від 01.08.2014. При цьому відсутні будь-які докази отримання ОСОБА_3 зазначеної вимоги. Додаткового докази про отримання позивачем цієї вимоги відповідачі не надали.

Щодо повторної вимоги без номера і дати, суд виходив з того, що взагалі не можливо встановити чи саме її представник ТОВ «ЕКОПІК-Україна» направляв адресатам і коли. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення відправлення, наданого відповідачами до матеріалів справи, у графі отримувача стоїть незрозумілий знак, що не дає змоги ідентифікувати особу, яка нібито являється дійсним отримувачем зазначеної вимоги.

Отже, суд вважав, що надані відповідачами документи не дають змоги встановити завершення 30-денного строку з моменту їх отримання іпотекодавцем та боржником, оскільки відсутні докази їх вручення.

Таким чином, документи надані державному реєстратору не встановлюють відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, що не дає підстав для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, суд виходив з того, що іпотекодержателем не дотримано вимоги ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» щодо здійснення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент набуття іпотекодержателем предмету іпотеки у власність, цю обставину державним реєстратором досліджено не було, що також свідчить про порушення права позивача, оскільки, у разі набуття права власності на предмет іпотеки, іптекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Вартість предмета іпотеки, яку визначено відповідно до висновку про незалежну оцінку, складену суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт-Південь» станом на 01.12.2011р. не є доказом виконання вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та не звільняє іпотекодержателя від обов`язку провести оцінку предмета іпотеки на момент набуття права власності на нього.

Проаналізувавши зазначені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вони свідчить про порушення при прийнятті спірного рішення та проведенні реєстраційних дій, державним реєстратором вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 15, 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що у свою чергу вказує на грубе порушення прав позивача, що охороняються Основним Законом України, незаконне позбавлення права власності на майно іпотекодавця та протиправність оскаржуваного рішення та вчинених реєстраційних дій. Тому суд дійшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Рішення суду вже було предметом перегляду в апеляційному порядку.

За результатами цього перегляду ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції було скасовано, а провадження у справі закрито, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як в межах заявлених позовних вимог у даній справі виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди не є безпосередньою підставою для звернення до суду. В ухвалі апеляційного суду було зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються на встановленні протиправності дій Державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, у зв`язку з недотриманням ним вимог Порядку № 868, а саме проведення державної реєстрації права власності на спірне майно за відсутності: завіреної в установленому порядку копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові; документа, що підтверджує її отримання іпотекодавцем та боржником за кредитними зобов`язаннями, а також документа, що підтверджує оцінку предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент його набуття іпотекодержателем у власність. Тому апеляційний суд дійшов висновку, що у цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії Державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Проте, постановою Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019р. ухвала Апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року була скасована, а справа направлена для продовження розгляду до Миколаївського апеляційного суду з тих підстав, що суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження у справі, дійшов помилкового висновку про те, що цей спір належить до компетенції адміністративних судів, та не перевірив законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

При цьому Верховний Суд зазначив, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Також Верховним Судом в тексті постанови зазначено, що з установлених судами обставин у справі, яка розглядається, вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки нежитловий об`єкт, який належав позивачу на праві власності, а отже, існує спір про право, який не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, а стосується захисту його приватного інтересу, оскільки спір щодо реєстраційних дій, вчинених на підставі укладеного договору, стосується спору про право цивільне, в межах якого можуть бути вирішені й питання, пов`язані з реєстрацією прав власності на спірне майно.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року (справа № 619/2019/17), від 11 та 17 квітня 2018 року (справи № 826/366/16 та № 815/6956/15 відповідно), від 22 серпня 2018 року (справа № 820/4673/16), від 17 жовтня 2018 року (справа № 826/17908/14) та інших.

Згідно ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Таким чином, слід дійти висновку, що у даній справі між учасниками справи існує цивільно - правовий спір. Тобто, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) та ст. 5 ЦПК України в нині діючій редакції, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положення даної статті кореспондується наряду з іншим також у те, що позови повинні заявлятися до належних відповідачів.

Згідно ст.30 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) та ст. 48 ЦПК України в нині діючій редакції, сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами.

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 32 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою (частина друга статті 118 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанцій).

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови № 2 від 12 червня 2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З установлених судом першої інстанції фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем та третьою особою, якою є іпотекодержатель- ТОВ «ЕКОПІК-Україна») у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки нежитловий об`єкт, який належав позивачу на праві власності.

Отже, належним відповідачем у справі є перш за все ТОВ «ЕКОПІК-Україна», як сторона договору, до якої на підставі застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, перейшло право власності на нежитловий об`єкт, який належав позивачу на праві власності. У разі скасування запису про державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт, саме ТОВ «ЕКОПІК-Україна» буде позбавлений права власності на нього.

Залучення ТОВ «ЕКОПІК-Україна» до участі у справі саме у якості належного відповідача витікає також з обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, так як необхідність дотримання вимог ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» щодо здійснення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент набуття іпотекодержателем предмету іпотеки у власність, а також направлення у встановленому законом порядку письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, з зазначенням в ній стислого змісту порушеного зобов`язання, вимоги про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги, надання документів на підтвердження виконання даних вимог закону державному реєстратору, пов`язано з виконанням чи не виконанням передбачених законом дій саме іпотекодержателем, яким є ТОВ «ЕКОПІК-Україна».

Проте, ТОВ «ЕКОПІК-Україна» не був залучений до участі у справі у якості відповідача. Участь ТОВ «ЕКОПІК-Україна» у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не замінює необхідності залучення його до участі у справі у якості відповідача, так як обсяг процесуальних прав та обов`язків відповідача та третьої особи різний.

Згідно ч.1 ст. 33 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом, суд лише за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, міг замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до суду з клопотанням щодо залучення до участі у справі ТОВ «ЕКОПІК-Україна» як належного відповідача чи співвідповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки не має передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва.

Оскарження тільки реєстраційних дій та рішення державного реєстратора, вчинених на підставі укладеного договору, не є з урахуванням викладеного вище ефективним способом захисту прав позивача щодо заявлених у позові відповідачів, оскільки спір щодо реєстраційних дій, вчинених на підставі укладеного договору, стосується спору про правомірність переходу права власності на нежитловий об`єкт, який належав позивачу на праві власності, до ТОВ «ЕКОПІК-Україна» на підставі застереження в іпотечному договорі, саме в межах якого можуть бути вирішені й питання, пов`язані з реєстрацією прав власності на спірне майно.

Суд зазначеним обставинам не дав належної правової оцінки і прийняв рішення про задоволення позовних вимог тільки до відповідачів, зазначених в позові, без залучення до участі у справі у якості співвідповідача ТОВ «ЕКОПІК-Україна», тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в тексті постанови, що не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але до всіх належних відповідачів.

При скасуванні рішення з зазначених підстав робити аналіз іншим доводам апеляційних скарг колегія суддів вважає недоцільним, так як вони можуть стати підставою розгляду справи при зверненні позивача з вимогами до всіх належних відповідачів з урахуванням зміни органів, на яких законом покладено обов`язок щодо проведення реєстраційних дій, яка відбулася після внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про право власності №8947440 на нежитловий об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 . Миколаїв, вул АДРЕСА_3 Комсомольська, АДРЕСА_1 а від 26.02.2015р., яким було переоформлено право власності за ТОВ «ЕКОПІК-Україна».

При прийнятті остаточного рішення у справі колегія суддів враховуючи положення ч.4 ст. 367 ЦПК України вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційних скарг, оскільки під час розгляду справи було встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Екопік-Україна» та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни, про визнання дій державного реєстратора неправомірними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно та зобов`язання Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року