Справа № 369/9403/16-ц
Провадження № 2/369/292/19
26.03.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Дубас Т.В.,
за участю секретаря - Мазурик Д.С.,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-тя Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод у вихованні, спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини, -
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод у вихованні, спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до свідоцтва про народження він є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Його син проживає разом з матір'ю, з якою він перебував у цивільному шлюбі з 09 липня 2013 року по 21 серпня 2016 року, проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. Кошти на утримання сина він щомісячно сплачує у добровільному порядку, а також сплачує додаткові витрати на дитину за потребою відповідача.
З 21 серпня 2016 року він з ОСОБА_3 проживають окремо. Після чого, відповідачка почала перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною. Усі спроби побачитися з сином закінчувалися непорозумінням між ними, відповідачка не дає можливості побачитися з сином та взагалі не повідомляє про місце перебування його дитини, намагається завадити зустрічі з дитиною, причому такі дії носять тривалий характер, дитину він не бачив майже два місяці.
Такими незаконними діями відповідач порушує його права щодо виховання та розвитку дитини, що негативно впливає на дитину та може завдати непоправної шкоди психічному розвитку сина, накласти серйозний відбиток на його психоемоційний стан.
Внаслідок чого, 22 жовтня 2015 року він змушений був звернутися до служби у справах дітей, висновком якої від 28 вересня 2016 року встановлено дні та години участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Проте вказане рішення органу опіки та піклування відповідачка ігнорує, що змусило його звертатися до відповідача письмово, що також було проігноровано, а його права продовжуються порушуватись. Про місце перебування сина йому не відомо, відповідачка за адресою проживання не відчиняє двері, на його телефонні дзвінки не відповідає.
Просив суд зобов'язати відповідача: не чинити перешкод у спілкуванні з його сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити способи його участі у вихованні та спілкуванні з ним, систематичне спільне перебування його сина разом з ним першої, третьої суботи та другої, четвертої неділі з 10:00 до 17:00 години поза межами місця проживання житини в присутності відповідача, а після досягнення дитиною дворічного віку - без присутності відповідача, спільний відпочинок та оздоровлення його сина з ним щороку на протязі двох тижнів під час його відпустки без присутності відповідачки, систематичне спільне святкування його сина разом з ним протягом двох днів кожного Нового року з 31 грудня по 01 січня з перебуванням і ночівлею за його місцем проживання, систематичне спільне святкування дня народження сина - 21 жовтня.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.08.2018 року скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року, справу передано на новий розгляд досуду першої інстанції.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 04.09.2018 року прийнято справу до провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.01.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 20.02.2019 року.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася. Про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду невідомі.

У судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не з'явився. Направили до суду листа про розгляд справи у відсутності їх представника за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Його син проживає разом з матір'ю з ОСОБА_3, з якою позивач проживав однією сім'єю, вів спільне господарство з 09 липня 2013 року по 21 серпня 2016 року.

Згідно розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 28 вересня 2016 року ОСОБА_1 встановлено дні та години участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вихідні дні: перша, третя субота та друга, четверта неділя з 10 години до 17 години, в буденні дні за домовленістю з матір'ю ОСОБА_3

Згідно із Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959, (принцип 2), (мова оригінала): «ребёнку должна быть обеспечена специальная защита и предоставлены возможности и благоприятные условия, которые позволяли бы ему развиваться физически, умственно и нравственно, духовно и в социальном отношении здоровым и нормальным путём и в условиях свободы и достоинства; (принцип 6) ребёнок для полного и гармоничного развития его личности нуждается в любви и понимании. Он должен, когда это возможно, расти на попечении и под ответственностью своих родителей и во всяком случае в атмосфере любви и моральной и материальной обеспеченности».

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

В силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов'язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об'єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об'єднаних територіальних громад.

Згідно частини четвертої та п'ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 21.11.2018 року №В44.3594.2 встановлено ОСОБА_1 дні та години участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме - у вихідні дні: перша, третя субота та друга, четверта неділя з 10 години до 20 години, спільний відпочинок протягом двох тижнів та в буденні дні за домовленістю з матір'ю ОСОБА_3

Позивач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов'язком.

Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини.

Суд, повно та всебічно дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку. Що відповідач ОСОБА_3 чинить ОСОБА_1 о.Г. перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, між сторонами склалася конфліктна ситуація, що жодним чином не може сприяти належному розвитку дитини сторін.

Враховуючи викладене, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, а також психічний та фізичний стан малолітньої дитини, приходить до висновку,що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-тя Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод у вихованні, спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини підлягають задоволенню частково.

Суд вважає за необхідне, виходячи з найвищих інтересів дитини, визначити спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною без присутності матері., а саме: ОСОБА_1 спосіб участі у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом побачення без присутності матері, а саме: - у вихідні дні - перша, третя субота та друга, четверта неділя з 10 години до 20 години; - спільний відпочинок протягом двох тижнів на рік .

Враховуючи викладене та керуючись ст. 19, 141, 153, 157-159 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-тя Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод у вихованні, спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити ОСОБА_1 спосіб участі у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом побачення без присутності матері, а саме:

- у вихідні дні - перша, третя субота та друга, четверта неділя з 10 години до 20 години;

- спільний відпочинок протягом двох тижнів на рік.

У решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач - ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2

Повний текст рішення складено 05.04.2019.

Суддя: Дубас Т.В.