Ухвала
Іменем України

16 травня 2019 року
місто Київ

справа № 234/10986/17
провадження № 61-8581ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Публічне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівельний завод»,
третя особа Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 січня 2019 року у складі судді Данелюк О. М. та постанову Донецького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Папоян В. В., Будулуци М. С., Новікової Г. В.,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівельний завод» (далі ПАТ «Старокраматорський машинобудівельний завод», ПАТ «СКМЗ»), третя особа Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську

(далі УПФУ у м. Краматорську), в якому просив визнати неправомірними дії відповідача по відображенню в довідці № 27 від 17 січня 2013 року та № 185 від 23 червня 2016 року відомостей про фактичну заробітну плату за роботу в зоні відчуження за період з 28 червня 1986 року до 01 вересня 1986 року. Зобов`язати відповідача надати довідку про його заробітну плату за роботу у період участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС, з урахуванням часу перебування на військових зборах у населеному пункті, який віднесено до першої зони небезпеки, за весь час зборів включно з часом дороги з 21 червня 1986 року.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Донецького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 січня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не були з`ясовані усі обставини справи, зокрема не враховано, що він перебував на зборах від військового комісаріату, а не від підприємства у відрядженні. Зазначає, що середній заробіток зберігався за весь час, що позивач перебував на військових зборах, з урахуванням дороги до військової частини та назад.
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.
За правилом частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.
Такий висновок суд зробив з огляду на таке.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 , якій працював на посаді повара 4-го розряду у Краматорському міському управлінні громадського харчування, їдальня № 103 Краматорського тресту їдалень та ресторанів, після аварії на ЧАЕС був призваний КМВК на спеціальні військові збори. Згідно з архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 05 листопада 2004 року № 13142 позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 28 червня 1986 року до 01 вересня 1986 року. Під час виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році отримав дозу радіаційного опромінювання 1,438 рентген (архівна довідка від 05 листопада 2004 року № 13142). Внаслідок цього його визнано інвалідом 3-ї групи з втратою 50 % працездатності безстроково (довідка МСЕК № 5

серія 10 ААВ №508619 від 13 січня 2014 року).
В січні 2013 року позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про надання довідки про заробітну плату та надав архівну довідку № 13142, видану Міністерством оборони України від 05листопада 2004 року та довідку № 618 від 30 листопада1992 року, яка видана в/ч НОМЕР_1 .
На підставі наданої ОСОБА_1 архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 05 листопада 2004 року № 13142 відповідачем надана довідка за № 27 від 17 січня 2013 року про його роботу в населених пунктах зони відчуження з 28 червня 1986 року до 01 вересня 1986 року із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи, кратності і розміру заробітної плати із розрахунку погодинної тарифної ставки 1,14 крб.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Оплата праці військовозобов`язаних, які були призвані на спеціальні військові збори та направлені на роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, проводиться згідно з правилами розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня1986 року № 1031, яким встановлено, що на військовозобов`язаних, призваних на спеціальні військові збори та які безпосередньо беруть участь у роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, розповсюджено порядок оплати праці та виплати одноразової винагороди за місцем основної роботи, який передбачено для робітників та службовців, що виконували такі роботи.
На військовозобов`язаних, які були призвані на спеціальні військові збори та направлені на роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, поширюються дія постанови Ради Міністрів УРСР від 08 травня 1986 року №168 (Постанова ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 07 травня 1986 року №524-156) та Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964-рс.
Відповідно до Інструкції про порядок матеріального забезпечення громадян СРСР при призові на строкову військову службу та при проходженні служби у запасі (п. 4), затвердженої Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦСПС від 22 квітня 1982 року №95/4-132 за робітниками, службовцями та колгоспниками, що призвані на збори, зберігається середній заробіток як по основній, так і по роботі за сумісництвом за весь період зборів, включаючи час перебування у дорозі до військової частини і назад, а також посада (робота).
Згідно з наданою особовою карткою ОСОБА_1 за 1986 рік, годинна ставка повара 4-го розряду, посаду яку обіймав позивач, складала 0,503 руб. і була встановлена при 8-ми часовому робочому дні та 5-тиденному робочому тижні.
Відповідно до копії особової картки ОСОБА_1 за період квітень травень 1986 року ним відпрацьовано 43 робочих дня (22+21) та нараховане 206,19руб.(105, 69+100, 50). З урахуванням 2/12 13-ї заробітної плати за 1985 рік, середньоденний заробіток обчислено в сумі 4, 86 руб. (206, 19+15, 60:12х2):43.
Зазначена обставина підтверджується й висновком судової економічної експертизи № 12841 від 02 жовтня 2018 року, яка проведена за клопотанням позивача. Відповідно до висновку судової економічної експертизи різниця між розрахунками експерта та даними довідки від 23 червня 2016 року № 185, виданої ОСОБА_1 , ПАТ «СКМЗ» для визначення розміру пенсії складає копійки і виникла внаслідок того, що експертом перерахована та підвищена на 100 % годинна тарифна ставка повара 4-го розряду, обчислена як 1, 142 руб., а по розрахункам підприємства 1, 14 руб.
Відповідно до статті 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
З урахуванням наведеного, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що надані відповідачем довідки відповідають вимогам законодавства та типовій формі, а також складені відповідно до інформації, викладеної у архівній довідці та наявної в ПАТ «СКМЗ» документів, а тому дійшли правомірного висновку про відмову у задоволенні позову.
Непогодження заявника з висновком експерта мали бути спростовні під час розгляду справи судом першої інстанції, зокрема шляхом заявлення клопотання про призначення повторної експертизи. ОСОБА_1 не навів доводів, що його обмежили в реалізації таких прав.
Всі інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій, яким суди надали належне обґрунтування, а тому Верховний суд не вбачає підстав для їх детальної аргументації, оскільки судами попередніх інстанцій їм надана належна оцінка, вони не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій.
Крім того, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застування норм матеріального та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 січня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик