Справа № 199/9286/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21.03.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі позивача ОСОБА_1, представника відповідача Сокол І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом зазначивши, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 01 березня 1975 року, від якого має двох синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 На підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящих № 1141 від 04 серпня 1971 року про переоформлення документів на індивідуальне житлобудівництво по АДРЕСА_1 (згодом адресу перейменовано на АДРЕСА_2, ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку. Згідно Акту приймання індивідуального від 10.08.1990 року житловий будинок та допоміжні будівлі було прийнято в експлуатацію. На підставі рішення виконавчого комітету Амур - Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 496/33 від 10.08.1990 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_2. Згідно рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 147/13 від 09.03.1993 року ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво прибудови. ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина на домоволодіння АДРЕСА_2. Спадкодавець був зареєстрований за вищезазначеною адресою та проживав до смерті разом з позивачем. 11 вересня 2018 року позивач звернулась до Четвертої ДДНК з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, позивачу було видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.09.2018 року, в якому було зазначено, що так як право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 не було зареєстровано за спадкодавцем, то останній не набув права власності на зазначене нерухоме майно.

Позивач просила суд визнати право власності на домоволодіння АДРЕСА_2, що складається з : житлового будинку літ. А-1, літня кухня літ. Б, вхід у погріб літ. В, гараж літ. Д, літній душ літ. Е, навіс літ. Ж, И, сарай літ. б, К, вбиральня літ. Л, огорожі, споруди № 1-7,1, з/я.; житловий будинок А-1 складається із: 1-1 - кухня, площею 15,5 кв.м., 1-2 - передпокій, площею 12,0 кв.м., 1-3 - коридор, площею 6,7 кв.м., 1-4 - санвузол, площею 3,7 кв.м., 1-5 - житлова, площею 9,6 кв.м., 1-6 - житлова, площею 16,6 кв.м., загальна площа будинку літ. А-1 64,1 кв.м. із яких: житлова - 26,2 кв.м., допоміжна -37,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_3, померлого 07.04.2012 року.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимоги посилались на обставини викладені в позові.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнавав, заперечував проти задоволення позовних вимог. У наданому відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем не доведено факту наявності спору з відповідачем. Набуття права власності на домоволодіння за зазначеною адресою у відповідності до законодавства України, за померлим ОСОБА_3 не відбулося.

Вислухав пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що 01 березня 1975 року було зареєстрований шлюб між позивачем та ОСОБА_3, про що 01 березня 1975 року складено відповідний актовий запис № 267.

Рішенням виконкому Амур-нижньодніпровської райради депутатів трудящих від 04.08.1971 року № 1141, про переоформлення документів на індивідуальне житлобудівництво по АДРЕСА_1 (згодом перейменовано адресу на АДРЕСА_2, ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку.

Згідно Акту приймання індивідуального від 10.08.1990 року житловий будинок та допоміжні будівлі було прийнято в експлуатацію.

На підставі рішення виконавчого комітету Амур - Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 496/33 від 10.08.1990 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_2. згідно рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 147/13 від 09.03.1993 року ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво прибудови.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3, про що 11.04.2012 року складено відповідний актовий запис № 583.

13 червня 2012 року позивач звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3. Іншій спадкоємці першої черги, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, відмовились від прийняття спадщини в установлений законом строк на користь позивача по справі. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно за спадкодавцем. Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникне у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За встановлених обставин, зважаючи на те, що позивач у передбаченому законом порядку прийняв спадщину, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 264-266 ЦПК України, ст. 1268 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, право власності на домоволодіння АДРЕСА_3, яке складається з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м.,літньої кухні літ.Б, входу у погріб літ.В, гаражу літ.Д, сараїв літ.б,К, вбиральні літ.Л, літнього душу літ.Е, навісів літ.Ж,И, споруд та огорожі №1-7,І, зливної ями.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя