28.01.2019 Єдиний унікальний номер 205/6897/18
Єдиний унікальний номер 205/6897/18
Провадження № 2/205/597/19
28 січня 2019 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Ігрек» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,
25 вересня 2018 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви ТОВ ВКФ «Ігрек» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року позов залишено без руху, а позивачеві запропоновано усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 4, 9 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 29 жовтня 2018 року позивачем було подано виправлений позов.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2019 року було вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку.
Позивач у своєму позові посилався на те, що 06 квітня 2015 року на перехресті вул. Г. Сталінграда та вул. 152-ї Дивізії у м. Дніпропетровську сталася ДТП, за участю автомобіля ОСОБА_2, держномер АЕ 0286 НЕ, під керуванням водія ОСОБА_1, і автомобіля Мазда СХ-9, держномер АЕ 0703 НЕ, під керуванням водія ОСОБА_3 Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року винним було визнано відповідача та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. ОСОБА_1, на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з позивачем. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року № 904/8133/17 за позовом ПрАТ «СК «Аха Страхування» до ТОВ ВКФ «Ігрек» стягнуто страхове відшкодування у розмірі 17 710 гривень 83 коп., а також 1 600 гривень судових витрат. Зазначене рішення було виконано позивачем у добровільному порядку та перераховано на користь страхової компанії 19 310 гривень 83 коп., тому у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування страхових виплат в порядку регресу. Позивач просив стягнути з відповідача 19 310 гривень 83 коп., а також судовий збір у розмірі 1 762 гривні. У своїй заяві до суду позивач просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 10 червня 2014 року ОСОБА_1 наказом № 222/к було прийнято на роботу до ТОВ ВКФ «Ігрек» на посаду водія автотранспортних засобів (пасажирські перевезення) з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність (а.с. 14).
06 квітня 2015 року о 15 годині 15 хвилин в районі перехрестя вул. Г. Сталінграда і вул. 152-ї дивізії у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ОСОБА_2, держномер АЕ 0286 НЕ, під керуванням водія ОСОБА_1, і автомобіля Мазда, держномер АЕ 0703 НЕ, під керуванням водія ОСОБА_3
Внаслідок ДТП транспортні засоби були пошкоджені.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1 та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень (а.с. 4).
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року з позивача на користь ПрАТ «СК «Аха страхування» стягнуто суму страхового відшкодування в розмірі 17 710 гривень 83 коп. та сплачений судовий збір у сумі 1 600 гривень (а.с. 5-7).

05 січня 2018 року ТОВ ВКФ «Ігрек» виплатило ПрАТ «СК «Аха страхування» 19 310 гривень 83 коп. (а.с. 8).

13 лютого 2018 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади водія автотранспортних засобів (пасажирські перевезення) з ТОВ ВКФ «Ігрек» за власним бажанням (а.с. 15).

Позивач у своєму позові як на підставу заявлених ним вимог посилається на ч. 1 ст. 1191 ЦК України згідно з якою особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Проте, як вбачається із наданих до матеріалів справи доказів, та встановлено рішенням господарського суду № 904/8122/17 від 14 листопада 2017 року, відповідач ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах із позивачем і знаходився при виконанні своїх трудових обовязків, а тому суд не вбачає підстав для застосування норм ЦК України, та приходить до висновку, що у даному випадку підлягають до застосування норми КЗпП України.

Суд не знаходить підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності, адже така вимога позивача не ґрунтується на законі з огляду на нижченаведене.

Так, за загальними приписами трудового законодавства підставою виникнення матеріальної відповідальності є трудове майнове правопорушення, тобто винне порушення однією зі сторін трудового договору своїх обов'язків, що призвело до заподіяння майнової шкоди іншій стороні. Елементи трудового майнового правопорушення є одночасно умовами матеріальної відповідальності сторін трудового договору. При цьому, повна матеріальна відповідальність без обмеження будь-якою межею за шкоду, заподіяну працівником, передбачена ст. 134 КЗпП України. Перелік підстав притягнення до повної матеріальної відповідальності визначений законодавством в імперативному порядку, є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Суд не може взяти в даному випадку до уваги договір про повну матеріальну відповідальність, що був укладений 10 червня 2014 року між позивачем та ОСОБА_1, посилання на який міститься у витягу з наказу про прийом відповідача на роботу № 222/к від 10 червня 2014 року, адже такий договір не породжував юридичних наслідків для сторін з огляду на таке.

Так, згідно з приписами п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

За змістом ст. 135 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Договори про повну матеріальну відповідальність укладаються при умові, що працівник досяг 18 років, тобто є повнолітнім і займає посаду (або виконує роботу), передбачену спеціальним переліком, затвердженим постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. №447/24 "Про затвердження переліку посад і робіт, що заміщуються або що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва", а також Типовим договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. При цьому, Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови № 14 від 29 грудня 1992 pоку "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" розяснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобовязаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

Оскільки посада водія вказаним переліком не передбачена, то суд вважає, що відповідач в даному випадку не може бути притягнений до повної матеріальної відповідальності на підставі вказаного укладеного договору про повну матеріальну відповідальність.

Крім того, позивачем до матеріалів справи самого договору, укладеного 10 червня 2014 року між ТОВ ВКФ «Ігрек» і ОСОБА_1, не додано, а є лише посилання на нього.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу, оскільки власником пошкодженого транспортного засобу є позивач, а відповідач перебував з ним у трудових відносинах.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір у розмірі 1 762 гривень слід віднести за його рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 134, 1351 КЗпП України, ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 4 ст. 268 ЦПК України, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» (код , юридична адреса: 49017, м. Дніпро, вул. Караваєва, буд. 11) у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: 49128, АДРЕСА_1) про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу відмовити.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя: