Номер провадження: 22-ц/813/2068/19
Номер справи місцевого суду: 521/9346/13-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: представника позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інетерсах ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року про видачу дублікату виконавчого листа по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Одеської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2012 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2014 року у задоволенні первісного позову ПАТ АБ «Укргазбанк» та зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення, яким вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено у повному обсязі.

20 лютого 2018 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява від ПАТ АБ «Укргазбанк» про поновлення строку на предявлення та видачу дублікату виконавчого листа у справі №521/9346/13-ц про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №151-08/П від 15 травня 2008 року, що у загальному розмірі становить 75 604,73 доларів США (що за офіційним курсом НБУ станом на 07.04.2014р. становить 880 868,37 гривень) та 180 344,06 гривень.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року задоволено заяву ПАТ АБ «Укргазбанк» та видано дублікат виконавчого листа, поновлено строк на його предявлення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суду, посилаючись на порушення норм права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції скаржник ОСОБА_6 не зявилась, але про розгляд справи вона сповіщалась належним чином та завчасно, через свого адвоката ОСОБА_5, яка у судове засідання також не зявилась.

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 1 ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обовязковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частин 1 та 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Стягувач, який пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 433 ЦПК України передбачено, що, у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Про поновлення строку для предявлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Процесуальні питання, які вирішуються судом у зв'язку з виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовані у Розділі VI ЦПК України.

Положеннями п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа поставляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Отже, підставами для видачі дубліката виконавчого листа є, насамперед, доведеність втрати оригіналу виконавчого листа.

При цьому дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 25 вересня 2015 року за №8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

Отже, з системно логічного аналізу вищевикладеного слідує, що видача дубліката виконавчого листа не є обовязком суду. Під час вирішення такого питання суд має визначити стан виконання судового рішення, тобто встановити, чи воно вже виконано, або що строк для предявлення виконавчого листа не закінчився, крім того, суд має перевірити підстави, покладені в обґрунтування заяви про видачу дубліката виконавчого листа, зокрема, обставини, які підтверджують факти втрати виконавчого листа.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2014 року по справі 521/9346/13-ц за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Одеської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.06.2014р. скасовано й ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Банку задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_6 на користь ПАТ АБ «Укргазбанка» заборгованість за кредитним договором №151-08/П від 15.05.2008р. у розмірі 75 604,73 доларів США, що за курсом НБУ на 07 квітня 2014 року еквівалентно 880 868,37 грн., та 180 344,06 грн., з яких: заборгованість по кредиту строкова 46 972,10 дол. США; заборгованість по кредиту прострочена - 5 885,33 дол. США; заборгованість по процентах прострочена - 765,49 дол. США; заборгованість по процентам прострочена - 21 981,82 дол. США; пеня за несвоєчасну сплату процентів 143 221,28 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту 37 122,78 грн. (т. 1, а. с. 240-243).

Після ухвалення зазначеного рішення представником АБ «Укргазбанк» ОСОБА_7 24 лютого 2015 року отримано виконавчі листи 3521/9346/13 від 19 лютого 2015 року (т. 1, а. с. 246).

Однак 28.09.2017р. зазначений виконавчий документ було вкрадено, що підтверджується листом Портофранківського відділу поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 10 жовтня 2017 року (т. 2, а. с. 4).

20 лютого 2018 року ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Одеської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на предявлення до виконання дублікату виконавчого листа по справі №521/9346/13 (т. 2, а. с. 1).

Задовольняючи заяву про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на предявлення до виконання дублікату виконавчого листа у справі №521/9346/13, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що є законні підстави для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку на предявлення до виконання дублікату виконавчого листа.

Тому, посилання адвоката ОСОБА_5 в інтересах боржника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд безпідставно задовольнив заяву Банку, не приймається до уваги за таких підстав.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Положення пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства обовязковість рішень суду.

Згідно положень ст. 8 Конституції України у яких визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.50), яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом виконання рішень суду.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року №2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (абзац 2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, абзац 3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 року).

У п. 1 постанови №6 Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначав, що відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Тому, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку; вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Отже, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на виконання рішення суду, що є складовою частиною здійснення правосуддя, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги наданий Банком документ у підтвердження втрати виконавчого листа (т. 2, а. с. 4), що є законною підставою для видачі дубліката виконавчого листа по справі №521/9346/13 та поновлення строку на предявлення до виконання дублікату виконавчого листа.

Крім того, колегія суддів вважає, що в даному випадку недбалість осіб, які представляють інтереси юридичної особи у цивільній справі, не може служити підставою для позбавлення Банку права на виконання судового рішення.

В порушення принципу цивільного судочинства змагальності сторін, ні боржником ОСОБА_6, ні адвокатом ОСОБА_5, яка представляє її інтереси не спростовані доводи Банку, тому є законні підстави для задоволення заяви.

Твердження адвоката ОСОБА_5 в інтересах боржника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, оскільки ОСОБА_6 не була повідомлена про розгляд заяви й суд розглянув цю заяву за її відсутності, не може служити підставою для скасування ухвали суду за таких підстав.

Дійсно, згідно ч. 3 ст. 433 ЦПК України, заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

З довідки судового засідання від 27 лютого 2019 року вбачається, що усі учасники справи повідомлялись про розгляд вказаної заяви, але не зявились в судове засідання (т. 2, а. с. 15). Представник Банку звернувся до суду із заявою про розгляд питання за його відсутністю (т. 2, а. с. 14).

На учасників судового процесу, покладається загальний обовязок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав та виконання обовязків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обовязків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання наданими правами.

Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу суперечить вимогам статті 6 та 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої України, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку та недопустимість зловживання процесуальними правами.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 6 та ст. 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принципи «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді.

У Рішенні від 16 лютого 2017 року за заявою №18986/06 у справі «ОСОБА_8 проти України», Європейський суд з прав людини констатував відсутність порушення прав заявників, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у звязку з тим, що заявники ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_9 не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги.

Матеріалами справи з достовірністю підтверджується те, що боржнику ОСОБА_6 обєктивно було відомо про наявність в суді першої інстанції спору про повернення кредиту й вона не проявила належної зацікавленості в розгляді справи судом першої інстанції і протягом року не зверталась за інформацією до суду про стан розгляду справи та ймовірного вирішення заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що у даному випадку немає підстав вважати, що судом першої інстанції порушені права боржника на участь в судовому засіданні.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та обєктивно зясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для задоволення заяви Банку.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення питання про розгляд заяви Банку про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на предявлення до виконання дублікату виконавчого листа у справі №521/9346/13.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про те, що, законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інетерсах ОСОБА_6 залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 15 квітня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_2

ОСОБА_3