Провадження № 2/761/2352/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Шлапаковій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва про зняття арешту з майна та скасування заборони на його відчуження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Держаною виконавчою службою Шевченківського району м. Києва 20.09.2006 р. було винесено постанову про арешт майна та заборону його відчуження, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить позивачу. Проте, позивач завчасно виконав покладене стягнення у розмірі 3820,00 грн. та додаткових витрат на суму 563,27 грн. протягом 2007 - 2008 року. Але на квартиру накладено обтяження, яке обліковується і на момент подачі позову. Зважаючи на такі обставини позивач просить суд скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборону на її відчуження; зобов»язати відповідача внести відомості до реєстраторів про скасування арешту квартири заборони на її відчуження.

29.10.2018 року по справі відкрито провадження та з урахуванням приписів ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у заяві від 14.03.2019 р. зазначив о підтримує позов в повному обсязі та просить ухвалити заочне рішення.

Представник відповідача про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, був обізнаний про можливість надати відзив на позовну заяву та подати докази, проте в судове засідання не з»явився, поважність причин неявки не повідомив.

Заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву від представника виконавчої служби до суду н надходило.

Суд, керуючись положеннями ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду позивача.

Дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що 20.09.2006 року державним виконавцем державної виконавчої служби Шевченківського району м. Києва Бялим Максимом Глібовичем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження при примусовому виконані виконавчого листа № 2-687/06, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 02.03.2006 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми у розмірі 3 820грн. 02 коп.

Як свідчить зазначена постанова, копія якої долучена до матеріалів справи, з метою забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1, а саме: квартиру АДРЕСА_1, зважаючи на положення ст.55 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з довідки № 73 від 12.05.2008 року Київського обласного центру експертизи сортів рослин з державною інспекцією з охорони прав на сорти рослин по м. Києву та Київської області, протягом січня - грудня 207 р. та січня - квітня 2008 р. було утримано грошові кошти із заробітної плати ОСОБА_1 на погашення зобов»язань перед ОСОБА_3 з метою виконання рішення суду в сумі 3820 грн. 02 коп. та 563 грн. 25 коп. додаткових витрат пов»язаних з виконанням погашення зобов»язань. Розрахунок з ОСОБА_3 проведено в повному обсязі.

Позивач зазначає, що обтяження квартири наявне і на даний час і вказує, що обтяження внесено Першою Київською державною нотаріальною конторою. Реєстраційний номер: 3803287, зареєстровано 28.09.2006 р., підстава обтяження: постанова, АА № 855870, 20.09.2006, Державна виконавча служба у Шевченківському районі міста Києва.

Також, як вбачається з наданих ОСОБА_1 доказів, позивач 04.09.2018 р. звернувся до відділу ДВС із заявою про зняття арешту з майна та скасування заборони на його відчуження.

Під час розгляду справи не було отримано доказів про те, що позивач отримав відповідь на своє звернення.

Також відповідачем не надано доказів про те, що арешт накладений на майно ОСОБА_1 у 2006 році було знято у зв»язку із виконанням рішення суду в повному обсязі.

Також від представника відповідача не надходило будь - яких відомостей про те, що рішення суду в повному обсязі не виконано, існують інші обставини що зумовлюють необхідність на даний час перебування квартири АДРЕСА_1 під арештом.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому приймаючи рішення по суті справи, суд приймає до уваги положення ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За положеннями ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на момент виконання рішення суду в межах якого було накладено арешт на майно позивача) виконавче провадження підлягало закінченню у зв»язку із, зокрема, закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення,фактичного виконання повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Верховний Суд України висловив наступну правову позицію у справі № 6-26цс13: вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Враховуючи те, що на даний час позивач, ОСОБА_1 має право на захист своїх інтересів, з огляду на відсутність доказів, які свідчать про необхідність перебування квартири, яка належить позивача на праві власності під арештом, суд вважає за можливе захистити право позивача шляхом звільнення квартири АДРЕСА_1 з під арешту.

З іншого боку суд вважає за можливе відмовити позивачу в задоволенні позову в частині зобов»язання відповідача внести відомості до реєстраторів про скасування арешту, виходячи з наступного.

05.10.2016 р. набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» у зв»язку із чим втратив чинність Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Так слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не доведено, що в розумінні вимог чинного законодавства України, з огляду на відсутність відомостей щодо наявності виконавчого провадження в межах якого суд може зобов»язати відповідача вчинити певні дії.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,76-81,141,279,280,284,287,352,354 ЦПК України, ст.ст. 317,328,391, 1216,1218, 1268 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Звільнити з під арешту та заборони на відчуження майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 (ІПННОМЕР_1, АДРЕСА_2 ), яке обтяжено на підставі постанови державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва від 20.09.2006 АА № 85580, а саме квартиру АДРЕСА_1..

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України до Київського апеляційного суду, у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: