Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/208/19

Номер провадження: 2/511/214/19

15 травня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі - Ніколас С.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , який уточнив 04.03.2019 року, в якому просить стягнути з неї його кошти, якими вона незаконного заволоділа, вчинивши шахрайські дії в розмірі 27251,16 грн та стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідача, 25000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідачка незаконно заволоділа належними йому коштами в сумі 24000 грн, які йому передала по розписці його колишня дружина ОСОБА_3 , як компенсацію за придбаний ними під час сумісного проживання будинок по АДРЕСА_1 , а також в подальшому в період проживання разом з нею остання незаконно заволоділа його пенсією, забравши у нього кошти в сумі 2163,16 грн, а також без його дозволу знявши з його пенсійної картки 1088 грн. Цими злочинними діями заподіяла йому моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 і вони проживали разом в АДРЕСА_1 у АДРЕСА_1 . В 20102 році до них приїхала ОСОБА_2 , яка представилась його родичкою і запропонувала йому переїхати проживати до неї в Комінтернівський район, де вона купить йому житло і буде доглядати за ним, на що він погодився. Для цього вона вказала, що їм з дружиною необхідно розлучитися і вони з ОСОБА_3 після її вмовлянь подали заяву до ОСОБА_4 Весь цей час ОСОБА_2 вимагала у ОСОБА_3 гроші в сумі 24000 грн, за частину будинку по АДРЕСА_1 , щоб він не мав до неї матеріальних претензій після розірвання шлюбу. Обіцяла, що до вказаної суми вона добавить свої кошти та придбає йому будинок. Наприкінці 2012 року ОСОБА_3 в його присутності в м. Роздільна передала ОСОБА_2 вказані кошти. При цьому були присутні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Після передачі грошей він написав розписки, щодо отримання коштів, відсутність претензій матеріального характеру до ОСОБА_3 та зобов`язався знятися з реєстраційного обліку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 також написала розписку, в якій зазначила, що купить йому житло, а тому саме вона в його присутності взяла у ОСОБА_3 гроші, які він впевнений був вона йому поверне.

Далі пояснив, що він переїхав проживати з с. Новоукраїнка Роздільнянського району Одеської області в смт. Комінтернівське Одеської області, де ОСОБА_2 виділила йому кімнату у своєму будинку. Там він проживав 5 місяців. Однак отримані від ОСОБА_3 гроші ОСОБА_2 йому не віддала. Також ОСОБА_2 викрала у нього паспорт, підробила документи та перевела його пенсію на банківську картку та отримувала їх.

Таким чином шахрайським діями, без його відома відповідачка отримала з карточки разом за два місяці його пенсію - грудень, січень цього року, яка складає в місяць 1088 грн, при цьому що жодної заяви на перевід пенсії на карточку, доручення, довіреності тощо на ім`я ОСОБА_2 він не надавав.

Після цього ОСОБА_2 вигнала його з будинку, він залишився без житла та коштів, а тому вимушений був звернутися до поліції.

Відповідно до повідомлення Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області від 18.05.2013 року розпочато досудове розслідування №00001113 за фактом шахрайських дій по обвинуваченню ОСОБА_2 , відносно нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Однак розслідування по кримінальному провадженню до цього часу не завершено.

Вбачаючи безкарність своїх злочинів по відношенню незахищених людей похилого віку, ОСОБА_2 змусила його залишити своє постійне місце помешкання і на теперішній час він є безхатнім, залишився без коштів на існування, постійно змінює своє місце перебування, переховуючись від переслідування ОСОБА_2

З цього приводу він неодноразово на протязі тривалого часу звертався до правоохоронних органів Роздільнянського та Комінтернівського районів за допомогою, як скоріше притягнути ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності та посприяти у поверненні наданих їй коштів для купівлі йому житла, так як після розлучення він залишився без нічого, але по сьогоднішній день рішення по справі не прийнято.

Тому просить суд стягнути з відповідача на його користь завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 27251,16 грн, а також моральну шкоду, заподіяну незаконними діями відповідача, в розмірі 25000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, про що надала відзив, в якому зазначила, що позивач є її родичем, двоюрідним братом її матері. Він проживав у неї в смт. Комінтернівське 8 місяців з кінця 2012 року по квітень 2013 року, в окремій кімнаті. Щодо грошей отриманих ОСОБА_1 від його колишньої дружини нічого не знає. За час проживання в її будинку жодних витрат на його утримання не здійснював, за комунальні послуги не сплачував. Всі пенсійні виплати позивач отримував особисто, оскільки в неї не має довіреності на їх отримання, і з карткового рахунку також, оскільки код його карткового рахунку їй не відомий, всі документи знаходились в позивача. Вважає, що позивач своїми брехливими заявами, обвинуваченнями, вводить як правоохоронні органи так і суд в оману.

Крім цього просить застосувати до вимог ОСОБА_1 позовну давність, так як позивач звернувся про порушення його права в 2013 року до правоохоронних органів, про що свідчать матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №.05.2013 року, що зареєстровані за його заявою. Вимоги заявлені в цій позовній заяві - поза строком позовної даності, що сплинув в травні місяці 2016 року. Відтак не підлягають судовому захисту. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю позовних вимог та в зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Ухвалою суду від 26.03.2019 року явка відповідача ОСОБА_2 була визнана судом обов`язковою.

Однак відповідач ОСОБА_2 в призначене судове засідання не з`явилась, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що їй нічого невідомо про гроші ОСОБА_1 Грошей їй особисто ніхто не давав. У дружини позивача не було підстав давати їй кошти, вона не була і не є опікуном позивача.

Позивач, проживаючи в її будинку, самостійно пересувався, самостійно їздив в область і в сусідні райони, вільно проводив свій час на рибалці. Позивач під час проживання у неї неодноразово домагався її, схиляв до інтимних стосунків. Жодних доказів про завдання нею ОСОБА_1 матеріальних збитків чи моральної шкоди позивач суду не надав, його позови до неї і звернення в правоохоронні органи це наклеп і помста за її відмову йому, як чоловіку.

Тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а в разі, якщо суд дійде висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, то просить суд до даного спору застосувати позовну давність.

Суд, на підставі наданих сторонами доказів, встанови наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта наявною в матеріалах справи, є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1 НОМЕР_2 . (а.с.9, 28)

ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано 12.10.2012 року, на підставі актового запису №42. (а.с.71)

Згідно розписки ОСОБА_1 від 11.09.2012 року, він зобов`язався після отримання грошей від ОСОБА_3 в сумі 24000 грн та розірвання шлюбу з нею знятись з реєстраційного обліку по АДРЕСА_1 . (а.с.70)

12.10.2012 року, в день офіційного розірвання шлюбу згідно розписки, виданої на ім`я ОСОБА_3 ОСОБА_1 12.10.2012 року, він отримав від ОСОБА_3 24000 грн. Претензій по будинку не має. (а.с. 67)

Далі, в цей же день згідно розписки ОСОБА_1 від 12.10.2012 року, він зобов`язався не мати претензій до ОСОБА_3 після отримання коштів в сумі 24000 грн. Зазначив, що будинок переходить у власність ОСОБА_3 (а.с.69)

Крім цього, 12.10.2012 року згідно розписки, виданої ОСОБА_2 , року вона взяла під свою відповідальність ОСОБА_1 , в тому що він після розірвання шлюбу та отримання коштів за будинок, не буде мати претензій до ОСОБА_3 (а.с.68)

Допитана в судовому засіданні в якості свідка колишня дружина позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 це її колишній чоловік, з яким вони з 1993 року по 2012 рік проживали в АДРЕСА_1 . З ОСОБА_2 також знайома з 1993 року, так як вона є родичкою ОСОБА_1 В 2012 році вона приїхала до них додому і сказала, що забере ОСОБА_1 до себе та буде його доглядати, а для цього їм потрібно розлучитися. ОСОБА_1 не заперечував проти цього на той час, і саме з ініціативи ОСОБА_2 вони розлучились та вона забрала ОСОБА_1 до себе. До офіційної дати розлучення ОСОБА_2 стала вимагати у неї сплатити ОСОБА_1 гроші в сумі 24000 грн за частину будинку по Леніна, 79 АДРЕСА_1 , після чого останній не буде мати до неї претензій щодо поділу їх спільного майна. Вона ж запевнила її, що на ці гроші купить інше житло ОСОБА_1 в Комінтернівському районі. Вона разом з донькою ОСОБА_6 та зятем ОСОБА_7 порадилися і вирішили сплатити ОСОБА_1 24000 грн за його частку в будинку. В день їх офіційного розлучення 12.10.2012 року вони приїхали на зустріч з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , спочатку розірвали шлюб в загсі, потім поїхали до паспортного столу, де ОСОБА_1 виписався з будинку, а після цього обмінявшись розписками, в машині в присутності ОСОБА_1 вона передала гроші особисто ОСОБА_2 в сумі 24000 грн , так як остання запевняла її, що купить житло її чоловікові. ОСОБА_1 гроші не отримував, хоч і видав про це розписку, так як всім цим процесом заправляла ОСОБА_2 Вони понаписували розписки та розійшлись. ОСОБА_1 прожив у ОСОБА_2 . 6 місяців, після чого вона його вигнала. Біля місяця він проживав в орендованому будинку в смт. Комінетернівське Одеської області. Зі слів ОСОБА_1 вона знає, що ОСОБА_2 йому гроші не повернула, будь-яке житло йому не придбала.

Покази свідка ОСОБА_3 в суді підтвердила її донька свідок ОСОБА_6 , яка зазначила, що ОСОБА_1 це другий чоловік її матері ОСОБА_3 В 2012 році вони під тиском ОСОБА_2 розірвали шлюб, так як ОСОБА_2 заявила, що вона як родичка забирає ОСОБА_1 , купить йому власне житло і буде про нього піклуватися. Батьки на це погодилися. Восени 2012 року вона з чоловіком та матір`ю зустрілись з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , побували в загсі, де мати розірвала шлюб з ОСОБА_1 , передали особисто ОСОБА_2 в машині гроші в сумі 24000 грн. Підтвердила, що гроші від матері взяла ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 була родичкою ОСОБА_1 та він іноді їздив до неї у гості в смт. Комінтернівське. Вона появилась в 2012 році, забрала ОСОБА_1 до себе, а потім стала вимагати гроші за половину будинку в с. Новоукраїнка, в якому проживала його теща та ОСОБА_1 Вони вирішили віддати гроші в сумі 24000 грн. Він разом з дружиною та її матір`ю зустрілись з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в загсі офіційно розірвали шлюб, а після цього в машині передали гроші ОСОБА_2 , яка керувала всім цим процесом.

Також судом встановлено, що переїхавши проживати до Комінтернівського району, 23.11.2012 року до Комінтернівського УПФУ було подано заяву про перерахування пенсії ОСОБА_1 на його поточний рахунок, відкритий в АТ Райффайзен Банк Аваль». (а.с.8)

З історії по картковому рахунку судом було встановлено, що 16.01.2013 року з вказаного рахунку було знято 2163,16 грн. (а.с.5)

Далі судом встановлено, що за заявою ОСОБА_1 відповідно до повідомлення Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області від 18.05.2013 року розпочато досудове розслідування №00001113 за фактом шахрайських дій ОСОБА_2 , відносно нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме по факту незаконного заволодіння належними йому коштами, отриманими від ОСОБА_3 за будинок в сумі 24000 грн та його пенсією в сумі 2163 грн.

Згідно повідомлення прокуратури Комінтернівського району копію постанови про визначення підслідності кримінального провадження №00001113 від 18.05.2013 року направлено до СВ Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області.

Ухвалою слідчого судді Роздільнянського району Одеської області від 11.10.2013 року по справі № 511/3000/13-к, зобов`язано слідчого Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області, в провадженні якого перебуває справа, припинити дії щодо не розслідування кримінального провадження № 00001113, відкритого за фактом шахрайських дій ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1

Також ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.10.2013 року по справі № 511/3000/13-к зобов`язано слідчого Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області, в провадженні якого перебуває справа, в межах проведення судового слідства у кримінальному провадженні № 00001113 вчинити дії відповідно до положень ст.ст. 9, 91, 92 КПК України для повного і всебічного з`ясування усіх обставин справи і зібрати на їх підтвердження відповідні докази у даному кримінальному провадженні, в тому числі шляхом проведення відповідних дій.

Крім цього суду надано висновок №1801/02 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001113, складеного 19.04.2016 року, згідно якого встановлено факт підроблення підпису ОСОБА_1 у заяві до УПФУ в Комінтернівському районі від 23.11.2012 року про перерахування пенсії на рахунок у АТ «Раффайзен Банк Аваль», але ОСОБА_2 або іншою особою не виявилось можливим. (а.с.3)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.07.2018 року за скаргою ОСОБА_1 зобов`язано слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області виконати вказівки прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області від 21.06.2018 року, зобов`язано провести слідчі дії та прийняти рішення по кримінальному провадженню № 0001113 від 18.05.2013 року відповідно до вимог ст.ст. 28, 219, 283 КПК України у розумні строки. Матеріали кримінального провадження № 0001113 від 18.05.2013 року повернуто до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області для продовження досудового розслідування. (а.с.6)

Суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

Позивач звернувся до суду з позовом, та просить задовольнити його позовні вимоги на підставі ст.23, 1166, 1167 ЦК України.

Так частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Однак суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються главою 83 ЦК України, якими встановлено наступне.

Так предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі N 6-88цс13).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Дана правова позиція викладена в постанові по справі ВП ВС від 23.05.2018 року по справі №629/4628/16-ц.

Також відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши надані письмові докази та давши оцінку заявленим позовним вимогам на їх відповідність наведеним нормам права, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Так суд вважає, що позивач наданими по справі доказами, довів в суді , що 12 жовтня 2012 року відповідач ОСОБА_2 безпідставно заволоділа належними йому коштами в сумі 24000 грн, які під розписку йому передала колишня дружина ОСОБА_3

Так із наданої судом розписки, виданої ОСОБА_1 від 11.09.2012 року, показів свідка ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_1 зобов`язався перед ОСОБА_3 після розлучення не мати до неї майнових претензій щодо спільного майна, якщо остання передасть йому кошти в сумі 24000 грн, а також зобов`язався виписатися з будинку по АДРЕСА_1 , в якому проживав разом з дружиною.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвали шлюб 12.10.2012 року і в цей день відбулась передача за домовленістю коштів ОСОБА_1 за належну йому частину будинку по АДРЕСА_1 , а також він знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою .

Судом також достовірно встановлено, що при передачі коштів ОСОБА_1 були присутні ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також при цьому була присутня - ОСОБА_2 , що достовірно підтверджується виданою в цей день розпискою ОСОБА_2 свідку ОСОБА_3 , і оригінал якої до цього часу зберігається у неї.

Тому суд вважає неправдивими пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що їй нічого не відомо про ці кошти і при їх передачі вона не була присутня.

Той факт, що гроші в сумі 24000 грн передавались ОСОБА_1 достовірно свідчить видана ним розписка про отримання коштів від 12.10.2012 року і відсутність будь-яких матеріальних претензій у нього до ОСОБА_3 щодо поділу майна подружжя, а також дії, спрямовані на зняття з реєстрації за адресою проживання в будинку по АДРЕСА_1 за раніше встановленою домовленістю.

При цьому позивач, свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_9 підтвердили в суді, що вказані кошти ОСОБА_1 . 24000 грн були передані особисто ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 проти цього не заперечував. Не викликали сумніву і дії ОСОБА_2 і у ОСОБА_3 , так як ОСОБА_2 видала розписку, якою підтвердила фактично той факт, що вона має намір діяти в інтересах ОСОБА_1

ОСОБА_1 також стверджував, що сподівався, що ОСОБА_2 поверне йому кошти вдома, а також здійснить пошук житла для нього в Комінтернівському районі, при цьому повідомив, що будь яких довіреностей саме на розпорядження його коштами він останній не видавав і ОСОБА_2 йому коштів не повернула і житло для нього не знайшла, а з власного будинку вигнала.

Відповідач ОСОБА_2 не довела в суді, що отриманні нею від ОСОБА_3 кошти, належні позивачу в сумі 24000 грн, вона передала позивачу, а відтак суд приходить до висновку, що вона безпідставно заволоділа ними.

Також судом встановлено, що про порушення своїх прав та заволодіння коштами шляхом вчинення шахрайських дій, позивач заявив до правоохоронних органів вже в травні 2013 року, про що свідчить заведене кримінальне провадження №300001113.

При цьому позивач, звертаючись до правоохоронних органів, повідомив також, що ОСОБА_2 заволоділа шахрайським шляхом як належними йому коштами в сумі 24000 грн, а також його пенсією в сумі 2163 грн та 1088 грн, які начебто вона зняла з карткового рахунку, перевівши самовільного його пенсію до УПФУ в Комінтернівському районі, кримінальне провадження було порушено за ст.190 КК України.

Однак на час розгляду даної справи у суді, обвинувальний вирок по даному кримінальному провадження не винесено, а відтак винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину за ст.190 КК Україні і незаконному заволодінні шляхом шахрайства коштами в сумі 24000 грн та пенсією позивача в сумі 2163 грн, 1088 грн не доведена.

Тому суд вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків), так як не доведена незаконність заволодіння коштами позивача, вина ОСОБА_2 вироком суду не встановлена.

Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди з відповідача у виді незаконно отриманих пенсійних виплат належить відмовити.

Однак, приймаючи до уваги раніше наведені висновки, суд вважає, що відносини з отриманням коштів ОСОБА_1 . ОСОБА_2 від ОСОБА_3 без будь-яких правових підстав є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний отримувач коштів ОСОБА_2 , яка без достатньої правової підстави отримала та зберігала кошти ОСОБА_1 в розмірі 24000 грн, які мала повернути йому, зобов`язана повернути ці кошти ОСОБА_1 на підставі частини першої статті 1212 ЦК України, а тому суд вважає за необхідне стягнути вказані кошти з відповідача на користь ОСОБА_1

Також суд, вважає, що частковому задоволенню підлягають вимоги позивача щодо заподіяної йому моральної шкоди і визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує похилий вік позивача, тривалий час не повернення незаконно отриманих належних йому коштів в якості компенсації за будинок від ОСОБА_3 , глибину фізичних та душевних страждань позивача, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 10000,00 грн.

При цьому суд вважає, що саме така сума підлягає відшкодуванню позивачеві, так як останній на протязі тривалого часу з 2012 року не отримав відшкодування заподіяної шкоди, вимушений був звертатись до поліції, експертних установ та до суду, на що витрачав додаткові зусилля та переніс нервові потрясіння, є особою похилого віку, по вині відповідача не має власного житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , і вважає, що з відповідача на його користь належить стягнути в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 24000грн, а в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 10000 грн.

Однак як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Просила застосувати строки позовної давності, якщо суд прийде до висновку про законність заявлених вимог.

Свою позицію мотивувала тим, що ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав в 2013 році, коли звернувся з заявою до поліції і відповідно дана інформація внесена до ЄРДР 18.05.2013 року та порушено кримінальне провадження №300001113, тому вважає, що трирічний строк позовної давності по заявленим вимогам закінчився в травні місці 2016 року.

Позивач заперечував той факт , що він пропустив строк звернення до суд з позовом, так як в інший спосіб захищав порушені права і в установлені строки, по кримінальному провадженню мав право подати цивільний позов, однак по вині органів досудового розслідування винна особа не була притягнена до відповідальності і до цього часу досудове розслідування не закінчено, а відтак строк позовної давності він не пропустив.

Суд, вважає, що позивач дійсно звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Суд вважає, що позивач в травні 2013 року у законний спосіб звернувся з заявою до правоохоронних органів про встановлення винних осіб в заподіяння йому шкоди, про що в 2013 році було зведено кримінальне провадження, розслідування по якому до цього часу не закінчено. Позивач мав право пред`явити позов до винних осіб як під час розгляду даного кримінального провадження так і після встановлення винних осіб та їх винуватості.

Однак до цього часу розслідування по кримінальному провадженню №300001113 за заявою ОСОБА_1 за фактом вчинення шахрайських дій ОСОБА_2 не закінчено, винні особи не встановлені, а тому позивач не втратив право на пред`явлення позову про відшкодування йому шкоди, заподіяної в результаті вчинення цих дій та втрати грошових коштів.

На це в судовому засіданні позивач подав заяву і пояснив, що хоче відновити справедливість вже через суд, так як весь цей час і до теперішнього часу проводиться розслідування кримінального провадження №00001113 щодо наявності в діях ОСОБА_2 по заволодінню його коштами ознак шахрайських дій, а тому поважна причина, по якій він відразу ж не звернувся до суду тривале розслідування кримінального провадження.

Однак суд вважає, що в даному випадку позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом порушених прав, тому суд вважає, що підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_11 по цим підставам не має.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн, так як позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674.

Керуючись ст. 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 24000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн. (Стягувач: Державна судова адміністрація України вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, Реквізити для зарахування до державного бюджету: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук