Провадження № 6/243/145/2019
Справа № 243/2995/13-ц
УХВАЛА

ІМЕЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ільяшевич О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Хміль О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ, Донецької області) подання заступника начальника Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівіна Віталія Миколайовича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2019 року заступник начальника Слов`янського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівін В.М. звернувся до Слов`янського міськрайонного суду з поданням встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, обґрунтувавши його тим, що в Слов`янському міськрайонному ВДВС на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 243/2995/13-ц виданий 18 листопада 2013 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 31274,00 грн., судового збору в сумі 317,74 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., витрат по сплаті авто-товарознавчого дослідження в розмірі 300,00 грн., та витрат з надання послуг з правової допомоги в сумі 1000,00 грн.

14 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вищевказаного документу.

Державним виконавцем були здійснені запити до Державної фіскальної служби та до Пенсійного фонду України з метою отримання інформації щодо отримання боржником доходу та наявність відкритих рахунків в установах банку. Згідно із отриманими відомостями з ДФС та ПФУ, боржник не працює, пенсію не отримує номерів рахунків відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями не має.

Згідно із повідомленням Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області Територіального сервісного центру №1443 за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровано.

06 травня 2019 року до Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області з письмовою заявою звернулась стягувач ОСОБА_2 в якій повідомила, що боржник ОСОБА_1 не виконує рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових коштів, у зв`язку із чим, з метою забезпечення виконання рішення суду, стягувач просила державного виконавця звернутися до суду з відповідним поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України.

Враховуючи ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення, з урахуванням того, що жодних дій/заходів, спрямованих на виконання рішення з боку боржника не здійснюється, а за викликами Слов`янського міськрайонного ВДВС Свечкарьов О.В. не з`являється, не повідомляючи про причини неявки, ініціатор подання просив суд постановити рішення яким тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання зобов`язання встановленого рішенням суду згідно із виконавчим листом № 243/2995/13-ц виданий 18 листопада 2013 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 боргу на загальну суму 33011,74 грн.

За приписами ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши подання та долучені до нього матеріали, суд приходить до висновку про його необґрунтованість.

Так, у судовому засіданні встановлено, що в Слов`янському міськрайонному ВДВС на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 243/2995/13-ц виданий 18 листопада 2013 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 31274,00 грн., судового збору в сумі 317,74 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., витрат по сплаті авто-товарознавчого дослідження в розмірі 300,00 грн., та витрат з надання послуг з правової допомоги в сумі 1000,00 грн.

Згідно із постановою Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області від 14 березня 2016 року, 14 березня 2016 року державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 2/243/1363/2013 (243/2995/13-ц) виданого 18 листопада 2013 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 33011,74 грн., відкрито виконавче провадження № 50451656. В постанові боржнику встановлений строк самостійного виконання виконавчого листа до 20 березня 2016 року.

06 травня 2019 року до Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області з письмовою заявою звернулась стягувач ОСОБА_2 в якій повідомила, що боржник ОСОБА_1 не виконує рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових коштів, у зв`язку із чим, з метою забезпечення виконання рішення суду, стягувач просила державного виконавця звернутися до суду з відповідним поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідним в демократичному суспільстві і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цей сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон № 3857-XII).

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 441 ЦПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Згідно із роз`ясненнями наведеними у пункті 3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконанням обов`язків, передбачених статтею 12 Закону про виконавче провадження, під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межу України згідно зі статтею 377-1 ЦПК (у нинішній редакції ЦПК ст. 441), пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону про виконавче провадження тощо.

Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013 року, ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» № 3857-XII та у п. 18 ч. 3ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Верховний Суд України дійшов висновку, що ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити про невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Закон України „Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює статтею 8 даного закону порядок розв`язання спорів у цій сфері. Частиною 2 ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта та громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням. Ст.441ЦПК Українипередбачає процесуальний порядок вирішення такого питання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

У зв`язку з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання державним виконавцем рішення; приховування достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі, про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Відповідно до положення ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що законом передбачено юридичні санкції у виді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за факт ухилення від їх виконання, яке є свідомим, і на момент звернення виконавця до суду повинен вже відбутись і бути об`єктивно наявним та вбачатись з матеріалів виконавчого провадження. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом встановленого строку не може свідчити про ухилення його від виконання покладених на нього обов`язків.

Суду не представлено жодних доказів того, що боржник свідомо вчинив дії спрямовані на невиконання покладених на нього зобов`язань, згідно із виконавчим листом, коли виконати ці обов`язки у нього була/є реальна можливість.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що обов`язок доказування в даній категорії справ покладено на державного виконавця, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», статтею 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання заступника начальника Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівіна Віталія Миколайовича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду О.В. Ільяшевич