ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/3061/18
Провадження № 22-ц/4820/1301/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: позивача та представників часників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу № 683/3061/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2019 року (суддя Сагайдак І.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_5 , про визнання заповітів нікчемними.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 , про визнання заповітів нікчемними.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - мати ОСОБА_8

Вказує, що він має право на спадщину, яка залишилась після смерті батьків, а тому у визначений законом шестимісячний строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та був упевнений, що усе майно, яке належало батькові, успадкувала його мати ОСОБА_8 .

Зазначав, що йому стало відомо про заповіти, які його батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , кожен окремо, склали на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Зазначені заповіти 14 лютого 2007 року були посвідчені секретарем Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Христофоровою Н.М.

Вважає, що вищезазначені заповіти є нікчемними, оскільки складені з порушенням вимог щодо їх посвідчення, зокрема на момент посвідчення заповітів секретар сільської ради ОСОБА_5 не була уповноважена на вчинення нотаріальних дій.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано нікчемним заповіт, складений ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений 14 лютого 2007 року секретарем виконавчого комітету Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Христофоровою Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 13. Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання нікчемним заповіту, складеного ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідченого 14 лютого 2007 року секретарем виконавчого комітету Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Христофоровою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 12. Стягнуто з Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , по 352 грн. 40 коп. судового збору з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині визнання нікчемним заповіту, складеного ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідченого 14 лютого 2007 року секретарем виконавчого комітету Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Христофоровою Н.М., скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову, в решті - рішення залишити без змін. Вважає рішення суду в оспорюваній частині незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що за відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складенні та посвідченні заповіту кваліфікація останнього як недійсного з підстав, викладених у позові, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту в зв`язку з його смертю. Таким чином, визнання заповіту недійсним із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які зазначено у ч. 1 ст. 1257 ЦК України, порушує принцип свободи заповіту. Крім того, недотримання вимог щодо посвідчення заповіту не може мати негативних наслідків для особи, яка такого порушення не вчиняла.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2019 року залишити без змін, посилаючись на ухвалення судового рішення з додержанням вимог закону та відсутність підстав для його скасування.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_11 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 14 лютого 2007 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений секретарем Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Христофоровою Наталією Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за № 12, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом буде мати право заповів своїй доньці ОСОБА_1 та онуку ОСОБА_4 (а.с.158 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с. 150 т. 1). На день своєї смерті ОСОБА_7 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_8 та онуками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 171 т. 1).

03 вересня 2007 року за заявою ОСОБА_4 про прийняття спадщини за заповітом Старокостянтинівською державною конторою заведено спадкову справу № 610/2007 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (а.с. 148-149 т. 1).

Того ж дня інший спадкоємець ОСОБА_7 за заповітом ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини (а.с. 151 т. 1).

29 серпня 2007 року дружина померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 також подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини, що відкрилась після смерті чоловіка (а.с. 152 т. 1).

17 вересня 2008 року державним нотаріусом видано на ім`я ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 на земельну ділянку, площею 2,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, на майновий пай члена КСП ім. Щорса с. Ладиги в розмірі 14754 грн., а також на грошові вклади, що зберігаються у відділенні Ощадного банку (а.с. 172, 174 т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_7 , спадщину після смерті батька не прийняв, оскільки на день його смерті не був зареєстрований і не проживав разом з ним, а також у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини не подавав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що складений ОСОБА_7 заповіт від 14 лютого 2007 року жодним чином не порушує права та інтереси позивача, та неприйняття спадщини після смерті батька позбавляє ОСОБА_3 права оспорювати зазначений заповіт, оскільки таке право мають лише ті спадкоємці, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання нікчемним заповіту, складеного ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідченого 14 лютого 2007 року.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Крім того, судом першої інстанції також встановлено, що 14 лютого 2007 року ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений секретарем Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Христофоровою Наталією Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за № 13, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом буде мати право заповіла своїй доньці ОСОБА_1 та онуку ОСОБА_4 в рівних частках кожному (а.с. 45 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла (а.с. 46 т. 1).

На день своєї смерті ОСОБА_8 була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 разом із онуком ОСОБА_10 та правнучкою ОСОБА_12 (а.с. 47 т. 1).

Позивач ОСОБА_3 є сином померлої ОСОБА_8 02 грудня 2017 року за заявою ОСОБА_3 про прийняття спадщини за законом Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 696/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 (а.с. 7, 31 т. 1).

20 березня 2018 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом і за законом до нотаріуса звернулась донька померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_1 (а.с. 38 т. 1).

Того ж дня ОСОБА_4 подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини за заповітом на користь ОСОБА_1 (а.с. 37 т. 1).

Таким чином, спадкоємцями до майна померлої ОСОБА_8 є її син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч.ч. 1, 3 ст.1247 ЦК України).

Так, згідно з ч. 2 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ст.1251 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено систему місцевого самоврядування, яка включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

В силу положень ч. 1 ст. 11, ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданні.

За змістом пп. 5 п. «б» ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Положеннями ч. 6 та ч. 8 ст. 59 зазначеного вище Закону передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

До повноважень сільського голови, передбачених ст. 42 вищевказаного Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), не було віднесено питання прийняття розпорядження щодо покладання обов`язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря виконкому сільської ради.

Пунктом 1 частини 2 статті 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних).

Відповідно до п. 2 Розділу 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Мін`юсту від 25 серпня 1994 року № 22/5 з подальшими змінами і доповненнями (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Радах народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Таким чином, вирішальне значення має з`ясування питання прийняття виконавчим комітетом сільської ради рішення про покладення на певну особу виконавчого комітету обов`язків (надання повноважень) вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», у разі посвідчення угоди не тим органом або службовою особою, на яких покладено здійснення нотаріальних функцій, угода не може вважатися укладеною з додержанням встановленої нотаріальної форми.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що станом на 14 лютого 2007 року виконавчим комітетом Ладигівської сільської ради не було прийнято рішення, яке б надавало секретарю виконкому Христофоровій Н.М. право на вчинення нотаріальних дій. А тому, остання не вправі була посвідчувати заповіт ОСОБА_8 , в зв`язку із чим заповіт складено з порушенням вимог щодо його посвідчення і він є нікчемним, в силу ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

При цьому, судом обґрунтовано не взято до уваги розпорядження № 1 голови Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 25 квітня 2002 року в підтвердження повноважень ОСОБА_5 на вчинення нотаріальних дій, оскільки законодавчо голова сільської ради не був наділений повноваженнями покладати на посадову особу виконавчого комітету сільської ради щодо вчинення нотаріальних дій (а.с. 233 т. 1).

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо нікчемності заповіту, складеного 14 лютого 2007 року ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та обґрунтовано задовольнив позов в цій частині позовних вимог. При цьому, суд правильно виходив з того, що про порушення свого права позивач дізнався у жовтні 2017 року, а тому позивачем не пропущено позовну давність. Сторона відповідача, заперечуючи ці обставини, належних та допустимих доказів на їх спростування не надала.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позовних вимог є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що за відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні та посвідченні заповіту кваліфікація останнього, як недійсного з підстав викладених у позові, по суті скасує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю, та на те, що будь-яке недотримання вимог щодо посвідчення заповіту не може мати негативних наслідків для особи, яка такого порушення не вчиняла. Оскільки відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Проте, в даному випадку, секретар сільської ради, як посадова особа, діяла всупереч меж своїх повноважень.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта

______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Сагайдак І.М. Провадження № 22-ц/4820/1301/19

Доповідач - П`єнта І.В. Категорія № 39