Справа № /222/2193/18
Провадження № 2/222/111/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року Володарський районний суд Донецької області

у складі: Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря Темір В.В.,

учасники справи:

позивач заступник керівника Волноваської місцевої

прокуратури Донецької області, що діє

в інтересах держави в особі Тополинської

сільської ради Нікольського району

Донецької області,

відповідач ОСОБА_1,

представники учасників справи:

представники позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське в порядку спрощеного позовного провадження, за участю представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_1, цивільну справу за позовом заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури Донецької області, що діє в інтересах держави в особі Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області до ОСОБА_1 про відшкодування збитків заподіяних водним живим ресурсам,-

В С Т А Н О В И В :

Керівник Волноваської місцевої прокуратури Донецької області діючи на підставі ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України та положень Конституції України в інтересах держави в особі Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області звернувся до суду з позовом вказуючи, що постановою Володарського районного суду Донецької області від 04.09.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП. Разом з тим, провадження по справі відносно останнього закрито у звязку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2018 року о 08-30 год. ОСОБА_1 знаходячись на Кальчицькому водосховищі поблизу с. Шевченко Нікольського району Донецької області в період нерестової заборони ловив рибу забороненими знаряддями лову, а саме лісковими сітками в кількості 2 штук, та виловив рибу: судака у кількості 2 шт., щуку у кількості 1 шт., йорж у кількості 7 шт., окуня у кількості 16 шт. та плітку у кількості 31 шт., завдавши збитки рибному господарству України в розмірі 4386 грн. Факт незаконного лову риби ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 000994 від 12.05.2018 року, складеного провідним державним інспектором відділу ОВБ «Рибоохоронний патруль», розрахунком матеріального розміру шкоди, завданої внаслідок незаконного рибного промислу. Згідно із розрахунком матеріального збитку, зробленого на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1209 від 21.11.2011 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», ОСОБА_1 своїми діями заподіяв шкоду в розмірі 4386,00 грн. Проте, судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 питання про відшкодування ним шкоди, завданої рибному господарству України, не вирішено. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Тополинської сільської ради Нікольського району донецької області шкоду завдану внаслідок незаконного вилову риби в розмірі 4386,00 грн. та стягнути з відповідача на користь прокуратури Донецької області понесені при зверненні до суду судові витрати у виді судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 21.01.2019 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам.

Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Стороною відповідача у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подано.

Представники позивача прокурори Яруш Р.Ф. та Папазов О.Г. під час судового розгляду справи позов по вищезазначеним підставам підтримали у повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Також суду пояснили, що діями відповідача, за які його було визнано винним за ч.4 ст. 85 КУпАП державі в особі Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області було спричинено шкоду в сумі 4386,00 грн., що також підтверджується розрахунком збитків. Відповідачем постанова про адміністративне правопорушення, якою встановлено його вину не оскаржувалася та набрала законної сили, а тому вина відповідача є встановленою та доведеною. Крім цього пояснили, що звернення до суду з цивільним позовом саме прокурором, обумовлено тим, що Тополинською сільською радою Нікольського району Донецької області та її виконавчими органами не здійснюються належним чином свої повноваження, щодо забезпечення відшкодування збитків, завданих, зокрема, внаслідок незаконного вилову риби, що призводить до ненадходження коштів до місцевого бюджету, а саме - до фонду охорони навколишнього природного середовища.

Представник Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області в інтересах якої діє позивач у судове засіданні не зявився. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Заяви про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що на ліскову сітку він спіймав лише йоржа в кількості 7 штук, інша риба ним була спіймана дозволеним знаряддям лову, а саме вудочкою. Постанову Володарського районного суду Донецької області, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП, він не оскаржив. Також пояснив, що відзиву на позов він не подав та не збирається цього робити. Клопотань та доказів в обґрунтування своїх заперечень не має.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу у відсутність незявившегося представника Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до наступного.

Так, судом встановлено, що 12.05.2018 року відносно відповідача ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 000994 про притягнення його до адмінвідповідальності передбаченої ч.4 ст. 85 КУпАП, відповідно до якого, останній, 12.05.2018 року о 08-30 год. в період нерестової заборони на Кальчицькому водосховищі поблизу с. Шевченко Нікольського району Донецької області здійснював вилов риби за допомогою забороненого знаряддя лову - ліскових сіток у кількості 2 шт., впіймавши при цьому рибу: судак - 2 шт., щука - 1 шт., йорж - 7 шт., окунь - 16 шт., плітка 31 шт., загальною вагою 2,5 кг, завдавши збиток рибному господарству України в сумі 4386 грн., чим порушив дію ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», п. 3.15 Правил любительського та спортивного рибальства.

Згідно розрахунку матеріального збитку до протоколу № 000994 проведеного провідним державним інспектором ВОВБР «Рибоохоронний патруль» ОСОБА_5 збитки заподіяні ОСОБА_1 незаконним виловом цінних видів риб складають 4386,00 грн. виходячи із розрахунку встановлених такс: судак - 2 шт. за ціною 510 грн. за 1 шт. на суму 1020 грн.; щука - 1 шт. за ціною 340 грн. за 1 шт. на суму 340 грн.; йорж - 7 шт. за ціною 17 грн. за 1 шт. на суму 119 грн.; окунь - 16 шт. за ціною 17 грн. за 1 шт. на суму 272 грн., та плітка - 31 шт. за ціною 85 грн. за 1 шт. на суму 2635 грн.

Також постановою судді Володарського районного суду Донецької області від 04.09.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП, а саме за те, що він 12.05.2018 року о 08-30 год., знаходячись на Кальчицькому водосховищі поблизу с. Шевченко Нікольського району Донецької області, в період нерестової заборони ловив рибу забороненими знаряддями лову, а саме лісковими сітками у кількості 2 шт., чим порушив вимоги ст. 63 ЗУ «Про тваринний світ», п. 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства», тобто грубо порушив правила рибальства. Проте, провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 85 КУпАП закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи 3-х місячного строку передбаченого ч.2 ст. 38 КУпАП.

Сторонами не заперечується, що зазначена постанова не оскаржувалася, а тому вона набула чинності через десять днів після винесення, т.б. 15.09.2018 року.

У відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначені способи судового захисту цивільних прав (майнових та немайнових) та інтересів кожної особи.

Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності.

Пунктом 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства визначено, що забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм.

Відповідно до п. 6.2. Правил любительського і спортивного рибальства шкода, заподіяна громадянами України, іноземцями та особами без громадянства незаконним (з порушенням Правил рибальства) виловом, добуванням або знищенням цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водоймах, відшкодовується порушниками відповідно до такс, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року №1209.

Згідно ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, забезпечують реалізацію екологічної політики України, екологічних прав громадян, здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розглядаючи справу повно і всебічно, та надаючи оцінку всім обставинам справи слід зазначити, що суд вважає доведеним, що порушені відповідачем вимоги природоохоронного законодавства призвели до зменшення водних живих ресурсів України, чим завдано шкоди державі в особі Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами.

В свою чергу, доводи сторони відповідача з приводу його заперечень, є безпідставними та недоведеними, а тому в цій частині не спростовують висновків суду.

Між тим судом встановлено, що предметом судового розгляду у даній справі є позовні вимоги саме прокурора щодо стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконного вилову риби.

При зверненні з даним позовом до суду, в обґрунтування необхідності захисту інтересів держави прокурор вказав на неналежне здійснення Тополинською сільською радою Нікольського району Донецької області та її виконавчими органами повноважень щодо забезпечення відшкодування збитків, завданих, зокрема, внаслідок незаконного вилову риби, що призводить до ненадходження коштів до місцевого бюджету, а саме - до фонду охорони навколишнього природного середовища

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд наголосив, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» від 31.03.2005).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно зясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». «Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської ОСОБА_6 Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», на яку при зверненні посилається прокурор, дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Як вбачається із матеріалів справи, прокурор не надав суду жодних належних та допустимих доказів на те, що уповноважений орган, (в даному випадку Тополинська сільська рада Нікольського району Донецької області, зокрема її виконавчі органи або конкретні посадові чи службові особи,) не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

Таким чином, суд наголошує про відсутність у даному випадку законних підстав для представництва інтересів держави прокурором, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, суд вважає, що позовну заяву заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури Донецької області, що діє в інтересах держави в особі Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області до ОСОБА_1 про відшкодування збитків заподіяних водним живим ресурсам слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 3-5, 12, 13, 19, 76-82, 257, 258-261, 274, 275, 279, 353-355, пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Залишити позовну заяву заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури Донецької області, що діє в інтересах держави в особі Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області до ОСОБА_1 про відшкодування збитків заподіяних водним живим ресурсам - без розгляду.

Розяснити позивачу, що після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду він має право звернутися до суду повторно.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її повного складання.

Повна ухвала складена 11.04.2019 року.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.О. Подліпенець.