ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/67/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_2,

представник заявника - ОСОБА_3,

особа, дії та рішення якої оскаржуються, - головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Валявський Олександр Анатолійович,

представник Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ - Спектор М.О.,

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу боржника ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 52346124,

В С Т А Н О В И В:

10.12.2018 боржник ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, боржник) звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Валявського Олександра Анатолійовича (далі - державний виконавець Валявський О.А.) щодо арешту коштів на банківських рахунках та повернення виконавчого документа стягувачу.

На обґрунтування скарги вказав, що в провадженні Дарницького районного відділу ДВС м. Київ знаходиться виконавче провадження № 52346124 про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6, стягувач) заборгованості за кредитним договором. В рамках вказаного виконавчого провадження державний виконавець Валявський О.А. виніс постанову від 24.11.2016 про арешт його коштів на рахунках в низці банківських установ, в тому числі і на рахунках, відкритих в АТ «Таскомбанк». Окрім того 04.04.2018 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на тій підставі, що виконавцю не вдалося розшукати його майно.

Вказані постанови боржник вважає неправомірними і просить їх скасувати з таких підстав.

При винесенні постанови про арешт коштів на рахунку державний виконавець порушив вимоги ст. 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на відкритий в АТ «Таскомбанк» рахунок роботодавець здійснює виплату йому заробітної плати, а із заробітної плати може бути утримано лише двадцять відсотків.

При винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець порушив вимоги п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не врахував, що він має відкритий в АТ «Таскомбанк» зарплатний рахунок, на кошти якого можливо звернути стягнення. До того ж на момент винесення вказаної постанови він працює в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», а тому виконавець не мав права повертати виконавчий лист без виконання, адже він міг здійснювати примусове виконання рішення за рахунок його заробітної плати.

В судовому засіданні боржник та його представник скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Представник Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Спектор М.О. вважала скаргу необґрунтованою пославшись на те, що при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець діяв відповідно до вимог діючого законодавства та в рамках норм Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, відзив на скаргу не подала.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали скарги та копії матеріалів виконавчого провадження № 52346124, суд встановив такі обставини.

09.09.2015 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитними договорами в розмірі 28 190,46 швейцарських франків.

05.10.2015 вказане рішення набрало законної сили та за ним було видано виконавчі листи.

14.09.2016 ПАТ «Універсал Банк» пред'явив до виконання виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_2, подавши до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ заяву про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника.

Постановою від 26.09.2016 державний виконавець Валявський О.А. відкрив виконавче провадження № 52346124 та встановив боржнику строк для самостійного виконання рішення суду до 02.10.2016.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що у встановлений для добровільного виконання строк рішення суду боржником виконане не було, а відтак виконавець зобов'язаний був розпочати його примусове виконання.

31.10.2016 державний виконавець виніс постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2819,04 швейцарських франків та про арешт усього майна боржника в межах суми стягнення.

Постановою від 24.11.2016 державний виконавець наклав арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках в банківських установах, в тому числі в АТ «Таскомбанк».

19.12.2016 державним виконавцем отримано лист АТ «Таскомбанк» про прийняття постанови про арешт коштів боржника до виконання. Вказаним листом банк повідомив виконавця, що на чотирьох поточних рахунках боржника ОСОБА_2 арештовано кошти в загальному розмірі 84,72 грн.

Інші банківські установи повідомили державного виконавця про відсутність у них рахунків боржника та/або про відсутність коштів на рахунках.

15.09.2017 державний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, отримувану ним в АТ «Таскомбанк», відповідно до якої з доходів боржника зобов'язано здійснювати відрахування в розмірі 20% до виплати загальної суми боргу.

На виконання вищевказаної постанови АТ «Таскомбанк» здійснив стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу в загальному розмірі 4 302,35 грн., виконавчого збору в розмірі 531,75 грн. та витрат виконавчого провадження в розмірі 200 грн.

З 12.10.2017 стягнення із заробітної плати боржника ОСОБА_2 було припинено у зв'язку зі звільненням його з роботи в АТ «Таскомбанк».

19.10.2017 боржник звернувся до державного виконавця із заявою про зняття арешту з зарплатного рахунку, відкритого в АТ «Таскомбанк», до якої додав довідку про те, що на його ім'я дійсно відкритий зарплатний рахунок № 2625.9.395901.001 у валюті гривня.

30.10.2017 ПАТ «Універсал Банк» відступив право вимоги за укладеними з ОСОБА_2 кредитними договорами на користь ТОВ «Світ Фінансів», а останнє, у свою чергу, - на користь фізичної особи ОСОБА_6, проте про укладення договорів про відступлення права вимоги сторони виконавчого провадження державного виконавця не повідомили.

04.04.2018 державний виконавець Валявський О.А. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». На обґрунтування рішення про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець послався на те, що в ході проведення виконавчих дій у боржника не виявлено майна, на яке можливо звернути стягнення, і місце отримання ним доходів виявитися не вдалося.

05.05.2018 Дарницький районний суд м. Києва постановив ухвалу про заміну первісного стягувача ПАТ «Універсал Банк» його правонаступником ОСОБА_6

Водночас судом встановлено, що після набрання вищевказаною ухвалою законної сили новим стягувачем виконавчий лист до виконання не пред'являвся.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірність оскаржуваних постанов суд керується відповідними положеннями Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 1404-VIII від 02.06.2016, чинній на час вчинення виконавчих дій, далі по тексту - Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписом ст. 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов'язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об'єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 10 цього Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Ст. 18 Закону № 1404-VIII зобов'язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

За приписами ст. 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Ст. 52 Закону № 1404-VIII визначає, що банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках

За приписом ст. 56Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Порядок зняття арешту з майна (коштів) боржника регламентований ст. 59 Закону № 1404-VIII.

За приписом вказаної норми у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В судовому засіданні представник боржника послався на те, що державний виконавець повинен був зняти арешт з зарплатного рахунку за заявою боржника.

Проте ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки бездіяльність державного виконавця щодо нерозгляду заяви боржника від 19.10.2017 не є предметом розгляду цієї скарги.

Окрім того з наявного у виконавчому провадженні листа АТ «Таскомбанк» вбачається, що на зарплатному рахунку боржника було арештовано лише 9,24 грн., а в подальшому з його заробітної плати здійснювалось відрахування в розмірі 20% на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату.

Що стосується інших рахунків боржника, відкритих в АТ «Таскомбанк», то ці рахунки є поточними, і на них можуть зараховуватися будь-які надходження (грошові кошти), а не виключно грошові кошти, які перераховуються як заробітна плата.

До того ж на час подачі ОСОБА_2 державному виконавцю заяви про зняття арешту з рахунків він в АТ «Таскомбанк» вже не працював, і здійснення стягнення з його заробітної плати було припинене.

Ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII містить перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.

Так, відповідно до п. 1 зазначеної норми виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу у боржника ОСОБА_2 не було виявлено грошових коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, а саме: згідно інформації Регіонального сервісного центру МВС України у м. Києві транспортних засобів за боржником не зареєстровано; згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно нерухомого майна за боржником не зареєстровано; коштів на рахунках в банківських установах не виявлено; місце отримання ним доходів виявити не вдалося.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 19 Закону № 1404-VIII боржник зобов'язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 6 ст. 19 Закону № 1404-VIII).

Як пояснив в судовому засіданні боржник, новий стягувач ОСОБА_6 не має до нього жодних претензій щодо сплати боргу, проте вказана обставина на вирішення цієї скарги не впливає, оскільки в даному випадку стягувач та боржник діють в обхід визначеної Законом № 1404-VIII процедури, з метою ухилення боржника від сплати виконавчого збору, і такі їх дії розцінюються судом як зловживання правом

Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець Валявський О.А.діяв правомірно, в межах своїх повноважень та у відповідності з вимогами Закону № 1404-VIII, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Більш того при вирішенні вимог боржника в частині оскарження постанови про повернення виконавчого документа стягувачу суд враховує, що за загальним принципом цивільного судочинства по відношенню до оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця, захисту підлягає лише порушене право чи законний інтерес (ст. 16, 16 ЦК України, ст. 2, 4, 447 ЦПК України).

Водночас скарга ОСОБА_2 не містить жодних посилань та те, яке ж його право чи цивільний інтерес порушені постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, і за результатами розгляду справи в судовому засіданні боржник також не обґрунтував і не довів факт порушення його суб'єктивних прав, а відтак суд дійшов до переконання, що рішенням державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачуправа та законні інтереси боржника не порушені.

Керуючись статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги боржника ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: