Справа № 740/5024/18
Провадження № 2/740/262/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Ковальової Т.Г.,

секретаря - Полєтавкіної М.О.,

за участю: позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника органу опіки та піклування - Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області - Ященко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом, у якому просять позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що з 03 серпня 2006 року їх дочка ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_10.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 померла і з 10 вересня 2012 року діти проживають разом з ними за адресою: АДРЕСА_1. Діти навчаються в Гончарівській гімназії Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Їх сім'я матеріально забезпечена, вони займаються утриманням, вихованням, фізичним та духовним розвитком онуків, а відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дітей, тому вважають за необхідне позбавити його батьківських прав.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали позов за вищевикладених обставин та просили суд його задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 пояснила, що після смерті дочки вони запропонували відповідачу допомогу у догляді за дітьми і за спільною згодою разом звернулися до органу опіки та піклування, де уклали письмову домовленість про те, що діти, зї згоди батька - відповідача ОСОБА_3, будуть проживати з ними. Це було необхідно для оформлення їй декретної відпустки, оскільки вона на той час працювала. З того часу діти постійно проживають з ними та знаходяться повністю на їхньому забезпеченні. Вони не заперечують відповідачу у спілкуванні з дітьми. За бажанням він телефонує, провідує їх. Діти приїжджають до нього додому в м.Ніжин - на новорічні свята, на канікули. Весною 2019 року ОСОБА_5 провів канікули у відповідача. Він пересилає їм щомісячно матеріальну допомогу на дітей по втраті годувальника, яку отримує. Вважає, що відповідач не в повній мірі піклується про дітей, матеріально не забезпечує в повному обсязі, хоча вони не подавали до нього позов про стягнення аліментів і не бажають стягувати з нього аліменти. Метою їх звернення з даним позовом є бажання надати дітям статус дітей-сиріт для отримання ними в подальшому від держави пільг при продовженні навчання. Про їх наміри дітей вони не повідомляють, щоб психологічно не травмувати, так як вважають, що діють в їх інтересах.

Позивач ОСОБА_1 показав, що ОСОБА_3 не виконує належним чином своїх батьківських обов'язків, оскільки дуже рідко приїздить до дітей, матеріальної допомоги на їхнє утримання не надає, а тільки надсилає соціальну допомогу і то не в повному розмірі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні не визнав позов та пояснив, що після смерті його дружини ІНФОРМАЦІЯ_3 року за спільною згодою з її батьками - позивачами по справі - та за їх пропозицією вони домовилися, що діти будуть проживати з ними, так як дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, була новонародженою, що потребувало знаходження у відпустці по її догляду до досягнення трьох років. При кожній можливості він їздить до дітей і проводить з ними час, діти також приїздять до нього. По можливості він надає матеріальну допомогу, але позивачі ніколи не пред*являли йому вимог матеріального характеру і він не відмовляється від сплатити аліментів у судовому порядку або по домовленості з позивачами. Позивачі не чинять йому перешкод у спілкуванні з дітьми, але він відчуває негативне відношення до себе і тому коли приїздить до дітей, то проводить з ними не багато часу. Діти приїздять до нього на свята, на канікули. Він проживає один у власному будинку достатньою жилою площею в м.Ніжині, в якому зареєстровано місце проживання дітей, але в інтересах дітей вони спільно з відповідачами визначили місце проживання дітей, яке ніхто не оспорює. Через значну віддаленість місця проживання дітей в іншому районі він невспромозі відвідувати навчальні заклади дітей. Він вважає, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав, оскільки він бажає брати участь у вихованні дітей та піклуватися про них в подальшому і це не буде відповідати інтересам дітей. При спілкуванні з 12-річним сином ОСОБА_8 весною 2019 року останній висловив незгоду з приводу позбавлення його батьківських прав відносно нього.

Представник органу опіки та піклування- виконкому Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області Ященко Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не приймає, вкрай рідко телефонує та відвідує дітей, батьківські збори не відвідує та не цікавиться їхнім розвитком, тому є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Заслухавши осіб, що з'явилися в судове засідання, дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтв про народження дітей відповідач ОСОБА_3 зазначений їх батьком (а.с.8-9).

Матір'ю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно копій свідоцтва про народження є ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.(а.с.16).

Згідно довідки-характеристики №626 від 01 жовтня 2018 року Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області сім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріально забезпечена, характеризуються позитивно за місцем роботи та проживання (а.с.5).

Відповідно до довідки начальника служби у справах дітей Рацин Н.Б від 16 жовтня 2012 року з громадянином ОСОБА_3 було проведено профілактичну бесіду щодо утримання та виховання дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Під час бесіди було з'ясовано, що він не заперечує проти передачі дітей на виховання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно довідки №60 від 25.09.2018 року неповнолітній ОСОБА_5 з 01 вересня 2013 року навчається в 6-Б класі Гончарівської гімназії Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с.12).

Відповідно до довідки №61 від 25.09.2018 року неповнолітня ОСОБА_6 навчається в 1-Б класі Гончарівської гімназії Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с.12).

Актом обстеження умов проживання від 26.09.2018 року за місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні, для виховання та розвитку дітей створені всі умови (а.с.14-15).

За висновком Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Зазначеним висновком встановлено, що після смерті матері неповнолітніх дітей зі згоди їх батька -ОСОБА_3 - з 07.09.2012 року і по цей час діти проживають з бабою - ОСОБА_2 та дідом - ОСОБА_1, які матеріально забезпечують дітей, піклуються про їхній стан здоров'я, організовують відпочинок. Батько участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не приймає, вкрай рідко телефонує та відвідує дітей. Діти отримують пенсію по втраті годувальника, але картка для виплат знаходиться у батька, який не регулярно та не повному обсязі пересилає кошти. Іншої матеріальної допомоги не надає.

Суд у відповідності до ч. 6 ст. 19 СК України не погоджується з висновком про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та складений без участі відповідача, має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду.

Крім того, суд враховує, що при наданні висновку посадовими особами не була вислухана думка дітей всупереч вимогам ст.171 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім*ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, також питань сім*ї, включаючи і вирішення спору про позбавлення батьківських прав.

За роз'ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 18 вказаної постанови передбачено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Позивачі не надали суду, а в судовому засіданні не встановлено достатніх доказів винної поведінки ОСОБА_3 чи свідомого нехтування останнім своїми батьківськими обов'язками, жорстокого поводження з дітьми чи зловживання відповідачем алкоголем або вживання наркотиків, вдавання до будь-яких видів експлуатації дітей, примушувань їх до жебракування та бродяжництва.

Так, у судовому засіданні встановлено, що дійсно діти тривалий час проживають із позивачами, між сторонами склалися напружені стосунки, що в деякій мірі перешкоджає відповідачу здійснювати свої батьківські обов'язки. Суд також зазначає, що відповідач дійсно не використав усіх, передбачених законодавством, засобів для можливості брати участь у вихованні сина, однак такі дії не свідчать про свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, та не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Виходячи з викладеного, та враховуючи те, що позивачами не надано належних та допустимих доказів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, а відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що має бажання спілкуватися та брати участь у вихованні дитини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.164, 165, 171 Сімейного кодексу України, ст.ст. 141, 191, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Ковальова Т.Г.