Апеляційне провадження № 22-ц/824/893/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 367/3062/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи: Бучанська міська рада Київської області,

ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2,

на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2018 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Оладько С.І., -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся позовом до ОСОБА_3, треті особи: Бучанська міська рада Київської області, ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і свої вимоги обґрунтовував тим, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15.06.2011 було визнано мирову угоду між ним, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на той час суміжним співвласником земельної ділянки, за якою було визначено порядок користування земельною біля будинку АДРЕСА_3 з рахування належним їм ідеальних часток в праві власності на вказаний будинок з врахуванням існуючого порядку користування земельною ділянкою та з врахуванням домовленості, яка була досягнута між ОСОБА_6 та попередніми співвласниками 2/5 частин будинку ОСОБА_7 з частковою зміною меж та з врахування площі земельної ділянки 1 247 кв. м.

Йому та ОСОБА_5 виділилася у відокремлене користування земельна ділянка площею 504 кв. м. біля належних їм 2/5 частин будинку АДРЕСА_3;

ОСОБА_6 виділилася у відокремлене користування земельна ділянка площею 561 кв. м. біля належної їй 3/5 частин будинку АДРЕСА_3;

в спільне користування його, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виділилася земельна ділянка площею 182 кв.м.

28.12.2011 ОСОБА_6 продала належну їй на праві власності 3/5 частину будинку АДРЕСА_3 з відповідними частинами надвірних будівель та споруд ОСОБА_3

Відповідно до листа Бучанської міської ради від 29.05.2014 за № ІІІ - 524 виявлено самочинне встановлення огороджувальної конструкції з фундаментом на землях загального користування. Вказана огороджувальна конструкція знаходиться на землях загального користування і заважає проїзду та розвороту автотранспорту до відповідача було направлено прохання, щодо демонтажу огороджувальної конструкції. Таку вимогу відповідач проігнорував.

Відповідно до листа від 29.05.2014 р. за № ІІІ - 525 було встановлено, що Бучанською міською радою не приймалося рішення щодо передачі у власність чи користування Відповідачу земельної ділянки по АДРЕСА_3.

Згідно листа від 02.09.2014 р. за № ІІІ - 1025 встановлено, що розглянувши звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_5. щодо направлення комісії з приводу самовільно встановленого паркану на території проїзду, виконавчим комітетом, в ході комісійного обстеження було виявлено самочинне встановлення огороджувальної конструкції з фундаментом на землях загального користування. До відповідача було направлено прохання щодо демонтажу самочинно побудованого паркану, що розташований на землях загального користування, що перешкоджає проїду автотранспорту.

Листом від 22.09.2014 р. за № ІІІ - 807 встановлено, що незаконно захоплена земельна ділянка належить до категорії земель загального користування, а саме - це проїзд загального користування. Листом від 09.02.2015 р. за № 04-08/23 встановлено, що відповідач частково порушує виконання рішення суду, а саме встановлюючи межі земельної ділянки ОСОБА_3, відхиляючись від рішення суду чинить перешкоди іншим співвласникам у користуванні їхньою земельною ділянкою.

Листом Бучанської міської ради від 10.02.2015 р. за № 04-09/123 повідомлено, що Бучанською міською радою не приймалося рішення щодо передачі у власність чи користування відповідачу земельної ділянки по АДРЕСА_3. Рішення Бучанської міської ради, яке було прийнято на попереднього власника ОСОБА_6 (про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 86 кв. м. до існуючої земельної ділянки, площею 1247 кв. м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) скасовано рішенням від 23.10.2014.

Відповідно до інформації відділу Держземагенства м. Буча в Національно - кадастровій системі спірна земельна ділянка, яка розташована за адресою: по АДРЕСА_3, площею 0,0558 га., значиться як комунальна власність. Власник - Бучанська міська рада. Представниками виконавчого комітету Бучанської міської ради, внаслідок комісійного обстеження було виявлено самочинне встановлення огороджувальної конструкції з фундаментом на землях загального користування, що перешкоджає проїзду автотранспорту.

Оскільки відповідачем не усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою та не демонтовано самочинно встановлену огороджувальну конструкцію з фундаментом на землях загального користування, що перешкоджає проїзду та розвороту автотранспорту ОСОБА_2 просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування, шляхом демонтажу самочинно встановленої огороджувальної конструкції з фундаментом на землях загального користування, що перешкоджає проїзду та розвороту автотранспорту, що відповідатиме ухвалі Ірпінського міського суду Київської області від 15.06.2011.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема на те, що судом неправильно надано оцінку доказам, наданих позивачем до позовної заяви, які спростовують законність використання спірної земельної ділянки відповідачем.

Суд не прийняв до уваги покази свідків на стороні позивача, які підтвердили порушення користування відповідачем земельної ділянки, що порушує право власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та піддав сумніву мирову угоду, затверджену ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15.06.2011.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримали, з підстав в ній викладених, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_9 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи у судове засідання не з'явилися. Про розгляд справи повідомлені належно, проте про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є співвласниками по 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_3.

15.06.2011 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області по справі № 2-136/11 визнано мирову угоду, згідно якої ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виділено у відокремлене користування земельну ділянку пл. 504 кв.м біля належних їм 2/5 частин будинку АДРЕСА_3. ОСОБА_6 було виділено у відокремлене користування земельну ділянку пл. 561 кв.м з відповідними до мирової угоди розмірами. В спільне користування ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виділено 182 кв.м з відповідними розмірами вказаної земельної ділянки.

28.12.2011 згідно договору купівлі продажу ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 придбала 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_3.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та відсутності доказів наявності підстав, на які посилався позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлений без дотримання вимог процесуального та матеріального права, виходячи з наступного.

Статтями 38, 39 ЗК України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Частина 1 ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

За змістом статей 95, 96 ЗК України землекористувачі мають право, зокрема на спорудження будівель і споруд на виділених їм земельних ділянках, при цьому зобов'язані, в тому числі не порушувати прав суміжних землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Згідно із частинами першою, другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Крім того, частиною другою, пунктами «б», «г» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав і визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_3 у порушення вимог мирової угоди від 15.06.2011 встановила паркан на земельній ділянці, яка виділена у спільне користування всім співвласникам домоволодіння.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав до суду відповідних доказів, а саме на підтвердження тих обставин, що мирова угода від 15.06.2011 виконана, що порядок користування земельною ділянкою площею 1247 кв.м, яка закріплена за будинком АДРЕСА_3, визначений у натурі відповідно до умов мирової угоди, а також не надано доказів тих обставин, що ОСОБА_3 встановила паркан на земельній ділянці загального користування у порушення умов мирової угоди.

Проте, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, виходячи з наступного.

На час придбання відповідачем ОСОБА_3 у грудні 2011 року 3/5 частини будинку АДРЕСА_3 між співвласниками будинку існував інший порядок користування суміжними земельними ділянками та землекористування, який було встановлено мировою угодою.

Відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 15.06.2011 затверджено мирову угоду на таких умовах:

1)ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, згодні визначити порядок користування земельною ділянкою біля будинку АДРЕСА_3 з врахуванням належних їм ідеальних часток в праві власності на даний будинок, з врахуванням існуючого на даний час порядку користування земельною ділянкою та з врахуванням домовленості, яка була досягнута між ОСОБА_6 та попереднім співвласником 2/5 частин даного будинку ОСОБА_7, з частковою зміною меж та з врахування площі земельної ділянки 1247 кв. м., яка була закріплена біля належного їм будинку рішенням виконкому Бучанської селищної ради Київської області від 19.01.1993 р.№ 10. (копія даного рішення знаходиться у матеріалах справи № 2-136/11).

2) ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виділилося у відокремлене користування земельна ділянка пл. 504 кв. м. біля належних ім. 2/5 частини будинку АДРЕСА_3 в таких межах: від капітальної стіни будинку, яка розділяє частину будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перпендикулярно в бік земельної ділянки НОМЕР_1 до існуючого паркана, потім вверх до кінця ділянки довжиною 33,50 м до кінця ділянки, потім вліво на всю ширину ділянки на 18,0 м, потім вліво до вул. Яснополянської довжиною 24,0 м, потім вправо на 7,6 м вглиб свого двору, далі вправо до будинку на 2,0 м та під належною їм частиною будинку по стіні будинку.

3) ОСОБА_6 виділилося у відокремлене користування земельна ділянка пл. 561 кв. м. біля належних ім. 3/5 частини будинку АДРЕСА_3 в таких межах: від капітальної стіни будинку, яка розділяє частину будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_6 вправо до межі земельної ділянки АДРЕСА_4, далі вправо на вул. Яснополянській на 36,0 м.,далі вліво по межі вул. Яснополянської на 15,15 м, потім вправо вглиб свого двору перпендикулярно на 32,40 м., далі вправо до своєї частини будинку на 4,60 м до своєї частини будинку та земельна ділянка під своєю частиною будинку.

4)В спільне користування ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виділилася земельна ділянка 182 кв. м. (по 91,0 кв. м. кожного) в таких межах: від краю земельної ділянки АДРЕСА_5 вправо на 3,0 м, потім перпендикулярно вглиб двору на 32,40 м потім на 4,60 м до кута частини будинку ОСОБА_6, потім по її частині будинку, біля веранди від її веранди на 2,0 м вглиб двору, потім вправо на 7,60 м, потім вліво на 45,0 до вул. Яснополянської.

Суд не звернув уваги на те, що згідно з вказаною мировою угодою був встановлений порядок користування земельною ділянкою площею 1333 кв. м. згідно якого в особисте користування ОСОБА_6 (колишня співвласниця, яка 28.12.2011 продала свою частину ОСОБА_3) була виділена земельна ділянка площею 685 кв. м.; в особисте користування ОСОБА_10 була виділена земельна ділянка 496 кв. м.; земельна ділянка площею 152 кв. м. була надана в загальне користування ОСОБА_6 та ОСОБА_10 «під проїзд» шириною 2,8 кв. м. зі сторони вулиці до будинку.

Вказана ухвала суду сторонами не оскаржувалася та є чинною на момент розгляду вказаної справи.

Заперечення відповідача ОСОБА_3 та її представника, які в судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначали, що встановлена загорожа не заважає іншим власникам користуватися земельними ділянками не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки в матеріалах справи наявні докази, якими чітко встановлені порушення зі сторони відповідача умов мирової угоди при користуванні земельними ділянками.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Стаття 78 ЦПК України визначає суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 80 достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням від 28.12.2006 за № 527-13-V Бучанська селищна рада надала дозвіл ОСОБА_6 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 86,0 кв. м., до існуючої земельної ділянки, площею 1247 кв. м., для обслуговування житлового будинку та споруд в АДРЕСА_3. Загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_3 мала становити 1333 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

23.10.2014 своїм рішенням за № 1949 -60-ІV «Про скасування рішення Бучанської міської ради за № 527-13- V від 28.12.2006 р.) виконавчий комітет Бучанської міської ради скасував рішення від 28.12.2006 р. за № 527-13-У Бучанська селищна рада надала дозвіл ОСОБА_6 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 86,0 кв. м., до існуючої земельної ділянки, площею 1247 кв. м., для обслуговування житлового будинку та споруд в АДРЕСА_3.

Позивачем надано суду достатньо доказів, що свідчать про незаконність встановлення огороджувальної конструкції з фундаментом на землях загального користування, це зокрема: лист від Бучанської міської ради за № Ш - 807 від 22.09.2014, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 15.06.2011, яка вступила в законну силу та не була оскаржена сторонами процесу, рішення Бучанської міської ради від 23.10.2014 за № 1949-60-VІ, Лист Бучанської міської ради за № Ш-524 від 29.05.2014, Лист Бучанської міської ради за № Ш-1025 від 02.09.2014, лист Бучанської міської ради від 10.02.2015 за № 04-09/123, Лист Бучанської міської ради за № Ш-525 від 29.05.2014.

Окрім цього, з листа Бучанської міської ради від 02.08.2018 за № Ш -1405 вбачається, що сторони користуються земельною ділянкою згідно мирової угоди, яка була затверджена ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15.06.2011. Крім того, Бучанська міська рада встановила факт перешкоди ОСОБА_2 зі сторони ОСОБА_3 в утриманні належної йому частини будинку. Також було встановлено, що міською радою не приймалося рішення, щодо передання ОСОБА_3 земельної ділянки по вул. Яснополянська в м. Буча.

Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки від 6.03.2015 було встановлено, що на даний час співвласником будинковолодіння АДРЕСА_3, ОСОБА_3, проводяться роботи з будівництва внутрішньо дворового паркану, що вийшов за межі землекористування встановленого мировою угодою, без погодження співвласників, зі зміною конфігурації земельної ділянки за рахунок земель загального користування (проїзд).

Також в акті зазначено, що привести земельну ділянку в межі правомірного користування можливо шляхом демонтажу частини огорожі (1-6 м), яка виходить за межі землекористування. Також додатку до Акту графічно було показано частину паркану, що підлягає знесенню. (т. 1 ас.182).

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що законність використання ОСОБА_3 спірної земельної ділянки нею не доведена. Разом з тим, використовуючи земельну ділянку без відповідних документів, відповідач порушила вимоги ЗК України та права позивача, у зв'язку з чим останній позбавлений можливості використовувати належні йому на праві власності будинок та присадибну ділянку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції та дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою та в процесі апеляційного провадження, позивач реалізував свої процесуальні права щодо наведення обґрунтованих доводів та заперечень у справі та спростував належними та допустимими доказами висновки суду першої інстанції.

При вирішенні питання щодо судових витрат, апеляційний суд виходить з того, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

За результатом апеляційного розгляду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, позивач має право на відшкодування йому відповідачем судового збору в розмірі 551,21 грн. за подачу позову та 828 грн. за подання апеляційної скарги).

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування по АДРЕСА_3, шляхом демонтажу самочинно встановленої огороджувальної конструкції з фундаментом на землях загального користування.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 828 (вісімсот двадцять вісім) грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом 30 днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: