Справа № 307/1704/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Собослоя Г. Г., Куштана Б.П.

з участю секретаря Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 26 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_3 де третя сторона - Тячівська Державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_4 (його бабуся) ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору дарування подарувала своїй доньці ОСОБА_5 (його матері) Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1, інша половина (1/2 частина) будинку також належала ОСОБА_4 про що свідчить запис в господарській книзі виконкому Русько-Поділської сільської Ради за № 7. Відповідно до Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР земельна ділянка під забудову була виділена ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину були ОСОБА_3 (чоловік) та ОСОБА_5 (дочка).

Отже, після смерті ОСОБА_4 її чоловік та дочка успадкували по ј частині будинку, так як Ѕ частина була заздалегідь подарована ОСОБА_5 (дочці).

Після смерті ОСОБА_5 (матері позивача) позивач залишився єдиним спадкоємцем першої черги, оскільки з батьком ОСОБА_7 ОСОБА_5 розірвала шлюб у 1970 році і з того часу відомостей про нього немає, так як він виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації.

Спадщину після смерті матері прийняв, так як на день її смерті був прописаний та постійно проживав разом з нею. Спадщина складалася з :

-Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі договору дарування від 04.11.1979 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Русько-Полівської Ради народних депутатів Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_8

-ј частини житлового будинку АДРЕСА_1, яку померла успадкувала від своєї матері в порядку спадкової трансмісії .

У зв'язку з цим позивач просив визнати право власності на спадкове майно - ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами під АДРЕСА_1.

Рішенням Тячівського районного суду від 26 липня 2017 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 власником спадкового майна - ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 ( а.с. 51-53 ).

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Тячівського районного суду від 26 липня 2017 року. Зазначивши, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права і таке, що ґрунтується на припущеннях, неправильній оцінці доказів.

Свої вимоги мотивував тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Відповідно до свідоцтва про одруження шлюб був укладений 17 червня 1951 року ( а.с. 13 ).

Письмову згоду ОСОБА_3 ( чоловіка ) на дарування частини спільного майна подружжя до Договору дарування від 04 листопада 1979 року, який уклала ОСОБА_4 ( дружина) не надавала.

Тому Ѕ частина житлового будинку по АДРЕСА_1 була власністю ОСОБА_3, як набута у шлюбі, а ј частина цього будинку успадкована після смерті ОСОБА_4 (дружини).

З таких підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2, визнати за ним у порядку спадкування право власності лише на ј частини житлового будинку з господарськими спорудами під АДРЕСА_1 ( а.с. 65-67 ).

22.11.2017 року - відповідач ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 22.11.2017 року, серія НОМЕР_1 (а.с. 82).

13 грудня 2017 року Апеляційним судом Закарпатської області провадження у справі було зупинено до вступу в справу правонаступників померлого ОСОБА_3

25 липня 2018 року Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області провадження у справі було поновлено, залучено до участі у справі ОСОБА_1 (спадкоємця), як правонаступника ОСОБА_3 (а.с. 99).

16 жовтня 2018 року справа була прийнята до провадження Закарпатського апеляційного.

У судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила задовольнити. Представник позивача ОСОБА_9 апеляційну скаргу не підтримав та просив скасувати.

Дослідивши матеріали спадкової справи, яка заводилась 28.01.2013 року після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 суд встановив, що єдиним спадкоємцем померлої є її син ОСОБА_2 (позивач) (а.с. 117-125), вислухавши пояснення сторін колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав:

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року обставини, які входять до предмета доказування ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.

Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК). Така правова позиція викладена Верховним Судом України в листі про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13.

В матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також відсутні докази того, що ОСОБА_2 взагалі звертався до нотаріуса з приводу оформлення спадщини у позасудовому порядку. Що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 26 липня 2017 року - скасувати. У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді