Єдиний унікальний номер 229/2273/18 Номер провадження 22-ц/804/944/19
Головуючий у 1-ій інстанції Петров Є.В. Єдиний унікальний номер 229/2273/18
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/944/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Будулуци М.С., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 грудня 2018 року цивільну справу № 229/2273/18 за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» про захист прав споживача та відшкодування шкоди (головуючий в 1 інстанції суддя Петров Є.В., повний текст рішення складено 21 січня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживача та відшкодування шкоди завданої неправомірними діями, якій під час розгляду справи уточнював. В обґрунтування вимог зазначав, що він є споживачем послуг з електропостачання, які надаються відповідачем за адресою АДРЕСА_1 та своєчасно їх оплачує. Судовий наказ про стягнення з нього заборгованості у сумі 302,83 грн. від 17 грудня 2012 року було скасовано 18 січня 2013 року за його заявою. Проте, починаючі з 2012 року, відповідач на його адресу неодноразово безпідставно направляє повідомлення про заборгованість за спожиту електроенергію та ігнорує його звернення. Зазначає, що такими неправомірними діями відповідач порушує його права як споживача, завдає моральні страждання та матеріальну шкоду, яка складається із понесених ним поштових витрат та витрат на надання правової допомоги. У зв'язку з чим просив стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду у сумі 540,60 грн., 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, та понесені ним судові витрати.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 10 грудня 2018 року (урахуванням ухвали того ж суду про виправлення описки від 27.02.2019 року) у задоволенні позовних ОСОБА_3 було відмовлено.

З зазначеним рішенням суду позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального закону та не в повному обсязі були з'ясовані обставини, які мають значення по справі, а висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам. Судом першої інстанції не було враховано, що тривалий час відповідач надсилає йому недостовірну інформацію з погрозами, що спричиняло у нього нервові стреси. Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» він має право на достовірну інформацію, і це право було порушено.

Представником відповідачем на адресу апеляційного суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін. В обґрунтування зазначено, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Позивач ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача у справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і надав їм належну оцінку.

Відповідно до ч. 5, ч. 11 ст. 24 Закону України «Про електроенергетику» енергопостачальник зобов'язується надійно постачати електричну енергію згідно з умовами договору, а в разі відпуску електричної енергії, параметри якості якої знаходяться позі межами показників, зазначених у договорі на користування електричною енергією, несе відповідальність, встановлену законом. Внаслідок порушення прав споживачів електричної енергії споживачі мають право на відшкодування збитків згідно із законодавством.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач є споживачем послуг з постачання електричної енергії, які надаються АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» (попередня назва ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго») за адресою АДРЕСА_1 Між сторонами укладено Договір про користування електричною енергією №308/24 від 26.07.2011 року. Відповідно до п.13 укладеного Договору енергопостачальник зобов'язується надавати інформацію про послуги, пов'язані з електропостачанням та про терміни обмежень і відключень.

17 грудня 2012 року Дружківським міським судом Донецької області було винесено наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергією в розмірі 302,83 грн. Ухвалою Дружківського міського суду від 13 січня 2013 року задоволено заяву боржника та згідно із ст.. 105 ЦПК України (в редакції яка діяла на час розгляду питання) було скасовано судовий наказ від 17 грудня 2012 року з підстав наявності спору про право. Роз'яснено, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

За період з лютого 2013 року по грудень 2017 року, а саме: 01 лютого 2013 року, 01 березня 2013 року, 22 грудня 2014 року, у травні 2016, 28 серпня 2017 року, 06 березня 2018 року, у травні 2018 року та 11 червня 2018 року відповідачем на адресу споживача ОСОБА_3 були направлені повідомлення про заборгованість за спожиту електроенергію та попереджено споживача про можливе відключення електроенергії.

Зі змісту листів відповідача на ім'я ОСОБА_3 №31/658 від 15.05.2018 року, №55/іс-916 від 15.02.2018 року, №55/іс-3469 від 04.06.2018 року убачається, що споживач заперечує наявність заборгованості, неодноразово звертався до ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» із відповідними заявами та між сторонами існує спір з цього питання.

Зазначені факти підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами по справі.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, але позивачем не доведено факту заподіяння йому шкоди з вини відповідача.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки відповідно до ст.ст. 11 та 15 ЦК України права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Звертаючись до суду з позовом в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначав, що повідомлення про заборгованість за спожиту електричну енергію за змістом не відповідають дійсності та порушує його права і інтереси як споживача, чим заподіяно матеріальну та моральну шкоду,

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є у тому числі втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Тобто згідно сукупного аналізу наведених правових норм підставою для цивільно-правовою відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає як складові елементи шкоду, противоправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, та за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, але позивачем не доведено, що на час розгляду справи у суді відповідачем порушуються його права як споживача комунальних послуг. Повідомлення відповідача про нарахування заборгованості за послуги не встановлює для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендацій сплатити нараховані суми, та є лише різновидом претензії та ні є порушенням прав споживача. Питання про обґрунтованість нарахованої суми оплати за надані послуги встановлюється при вирішенні іншого спору, де б вирішувалось питання про стягнення суми боргу за комунальні послуги або правомірність припинення енергопостачання, при вирішенні якого суд зобов'язаний буде дати оцінку вказаним фактам. Проте, таких позовних вимог ніхто зі сторін не заявляв.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 5 Закону України «Про інформацію» АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» не надало споживачу всю необхідну інформацію про свої послуги, є неспроможними та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

З матеріалів справи убачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу нарахування суми заборгованості за спожиті послуги та листами за підписом начальника Інформаційно-консультативного центру АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» на ім'я ОСОБА_3 №31/658 від 15.05.2018 року, №55/іс-916 від 15.02.2018 року, №55/іс-3469 від 04.06.2018 року надано відповіді з яких убачається, що між сторонами існує спір з цього питання. Позивач не спростовує факту їх отримання проте не погоджується з їх змістом.

Таким чином, позивачем не доведено, що на його звернення (запит) відповідачем не надано йому запитуваної інформації.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції залишено поза увагою наявне судове рішення та факт скасування судового наказу про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості не можуть бути прийняті. Зі змісту ухвали Дружківського міського суду від 13 січня 2013 року у справі № 2-с/229/7/2013 за заявою ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з електропостачання, убачається, що судом задоволено заяву боржника та на підставі ст.. 105 ЦПК України (в редакції яка діяла на час розгляду питання) скасовано судовий наказ від 17 грудня 2012 року. Проте зазначений судовий наказ скасовано з підстав наявності спору про право та роз'яснено, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову. Тобто вказане судове рішення не встановлює відсутність спірної заборгованості за спожиті послуги.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводів апеляційної скарги щодо недостатньої обґрунтованості рішення суду першої інстанції оскільки Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші наведені апеляційній скарзі доводи за своєю суттю є ідентичними тому, що було викладено в позовній заяві, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Виходячи з наведеного, та враховуючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам та підтверджуються матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують. Тому, апеляційна скарга підлягає відхиленню як необґрунтована, а рішення суду підлягає залишенню без змін як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

М.С. Будулуца

Г.В. Новікова

Повний текст постанови складено 16 квітня 2019 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян