КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 372/1489/16-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/6522/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідачі ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану через представника СокуренкоНаталію Вікторівну, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Мори О.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у червні 2016 рокуПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просило стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 84 397,24 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 150 441,69 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначало, що 16.09.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір К4Н0АК00120840, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 28 561, 75 доларів США терміном по 13.09.2013 під 15 % річних. В забезпечення кредитних зобов`язань, 16.09.2008 укладено договір застави рухомого майна, за яким передано у заставу автомобіль марки «NISSAN», модель «TIIDA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Також в забезпечення кредитних зобов`язань 16.09.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_3 відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в томуж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору та станом на 09.04.2016 заборгованість за кредитним договором складає: 18 448,16 доларів США заборгованість за кредитом; 4 616,78 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 248,82 доларів США заборгованість по комісії; 56 055,22 доларів США пені; 9, 81 доларів США штраф (фіксована частина); 4 018, 45 доларів США (процентна складова), що разом складає 84 397,24 доларів США.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15.12.2016 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» через представника подалоапеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що рішення суду від 16.09.2011, яким звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль не виконане, а наявність такого рішення не позбавляє їх права на подачу позову про стягнення боргу і це не є подвійним стягненням. Вважає, що судовим рішенням не розірвано кредитний договір та не припинено його дію, а тому банком здійснювались нарахування заборгованості за тілом кредиту, комісії, відсотків, неустойки. Судом не досліджено умови кредитного договору та розрахунок заборгованості. Також зазначає, що суд в порушення ст. 137 ЦПК України не витребував додаткові документи для повного та вірного вирішення обставин справи.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 07.03.2017 рішення Обухівського районного суду Київської області від 15.12.2016 скасовано ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 18 448,16 доларів США - заборгованості за кредитом; 4 616,78 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 248,82 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; штрафи у сумі 9,81 доларів США та 4 018,45 доларів США, всього 28 342,02 доларів США .

Постановою Верховного Суду від 30.01.2019 рішення Апеляційного суду Київської області від 07.03.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

У судовому засіданні представник позивача Штронда А.М. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.09.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір К4Н0АК00120840, згідно з яким останньому надано кредит у сумі 28 561,75 доларів США строком до 13.09.2013 зі сплатою 15 % річних.

16.09.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № К4Н0АК00120840/1, згідно якого ОСОБА_3 відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

В забезпечення кредитних зобов`язань, між позивачем та ОСОБА_2 16.09.2008 укладено договір застави рухомого майна, за яким передано у заставу автомобіль марки «NISSAN», модель «TIIDA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У березні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави (справа № 2-2616/11) у рахунок дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16.09.2011 з урахуванням змін, внесених рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15.05.2012 позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Nissan Tiіda, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний на праві власності ОСОБА_2, у рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 16.09.2008 № К4Н0АК00120840 станом на 23.10.2010 в сумі 21 083,66 доларів США (в тому числі: заборгованість за кредитом - 17 975,99 доларів США, заборгованість за відсотками - 1 180,21 доларів США, пеня - 713,86 доларів США, заборгованість за комісією - 269,62 доларів США, штраф (фіксована частина) -31 доларів США, штраф (відсоткова складова) - 912,98 доларів США), що еквівалентно 168 106,35 грн. Визначено спосіб реалізації предмета застави - шляхом укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

З 21.04.2012 заставлене майно - автомобіль марки «NISSAN TIIDA», реєстраційний номер НОМЕР_1, перебуває в розпорядженні банку. Банк на підставі довіреності має право експлуатувати і розпоряджатися, в тому числі знімати з обліку в органах МРЕВ, здавати в оренду, обміняти, продати заставленим майном.

З пояснень представника позивача банк автомобіль не реалізував та де наразі знаходиться вилучений у позичальника автомобіль не знає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 21.04.2012 заставний транспортний засіб перебуває у розпорядженні банку, а тому відбулося прострочення кредитора.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Умовами кредитного договору, з урахуванням графіку погашення кредиту встановлено строк дії договору до 13.09.2013.

Звернувшись у березні 2010 року до суду з позовом про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та неустойки.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави.

Відтак нарахування процентів за користування кредитом, комісії та неустойки після закінчення строку дії договору, зміненого банком в односторонньому порядку суперечить вимогам закону.

Колегія суддів при цьому враховує правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16-ц), від 04.07.2018 (справа № 310/11534/13-ц), від 13.06.2018 (справа 310/11534/13-ц), від 28.03.2018 (справа 444/9519/12).

Оскільки позивач, змінивши строк повернення кредиту, втратив право нараховувати проценти за користування кредитом, у розмірі, передбаченому умовами договору, а також право на нарахування штрафних санкцій відповідно до умов договору доводи представника позивача про те, що договором збільшена позовна давність до 5 років та банк звернувся з даним позовом у межах позовної давності не впливають на висновки суду. Питання застосування позовної давності розглядається лише у випадку, якщо судом встановлено, що право позивача порушене. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування процентів та неустойки за умовами кредитного договору після зміненого строку кредитного договору питання про позовну давність в такому разі не вирішується.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, вимоги про стягнення коштів за ст. 625 ЦК України позич не заявляв та такі вимоги не були предметом розгляду у даній справі.

Суд першої інстанції дійшов також правильних висновків про відсутність підстав для ухвалення рішення про стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що якщо рішення суду про звернення стягнення на майно не виконане це не позбавляє права кредитора звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості.

Разом з тим, на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави позивачу було передано автомобіль, який є предметом застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Автомобіль, який є предметом застави було вилучено у позичальника. Позивач вказує на те, що автомобіль не було реалізовано та він не знає місцезнаходження цього автомобіля.

Проте, саме від волі позивача залежала реалізація предмета застави та внесення виручених коштів на покриття заборгованості за кредитним договором. У разі недостатності суми, вирученої від продажу автомобіля позивач міг би заявити вимогу про стягнення суми, яка залишилася непогашеною, від суми, визначеної заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16.09.2011.

Проте, з пояснень позивача вбачається, що предмет застави втрачено самим позивачем.

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно визнав вимоги позивача про стягнення з позичальника суми боргу, в погашення якої звернуто стягнення на предмет застави неправомірними.

Законодавством встановлено правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов'язання до основного договору та пряму залежність від умов кредитного договору та договору поруки.

Оскільки судом правильно встановлено відсутність правових підстав для стягнення, заявленої позивачем суми заборгованості з позичальника, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову і до поручителя.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 24.04.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик