Житомирський апеляційний суд
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/10867/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, із якого просила до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4, стягувати аліменти на її утримання. У заяві від 04 грудня 2018 року ОСОБА_1 визначила щомісячний розмір аліментів - 1 000 грн. (а.с.14). Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем 11 жовтня 2014 року був зареєстрований шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_3. Вона не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач працює неофіційно програмістом і заробляє приблизно 10 000 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2018 року позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 21 серпня 2018 року і до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_4. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати. Зазначає, що страждає на тимчасові психічні розлади, через що вимушений лікуватися та не має змоги постійно працювати. Так, на момент написання у даній справі заяви про визнання ним позову в сумі 1 000 грн. перебував у зв'язку із лікуванням під дією важких антипсихотропних препаратів та не у повній мірі усвідомлював значення своїх дій. Був впевнений, що аліменти стягуються на утримання доньки ОСОБА_3, а не на утримання позивача, тобто матері дівчинки. Окрім того, позивач приховала, що крім доньки ОСОБА_3 від попередніх шлюбів він має ще двоє неповнолітніх дітей. Також він має й одиноку матір, інваліда другої групи. Матеріальної допомоги на утримання колишньої дружини надавати не може й через існування за судовим наказом заборгованості зі сплати аліментів на доньку ОСОБА_3, про що після ухвалення рішення у даній справі він дізнався у виконавчій службі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи із відповідача на утримання колишньої дружини аліменти у розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не заперечив щодо стягнення аліментів у даній сумі та визнав позовні вимоги.

Колегія суддів не може погодитися із передчасним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Дійсно у матеріалах справи міститься заява відповідача від 04 грудня 2018 року про те, що він згодний на аліменти у твердій грошовій сумі 1 000 грн. (а.с.14).

Проте у суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що дійсно власноруч писав та підписував таку заяву, але через психічні розлади з липня 2017 року по листопад 2018 року тричі перебував на стаціонарному лікуванні у Житомирській обласній психіатричній лікарні, а з 06 листопада 2018 року знаходився на амбулаторному лікуванні у Житомирському обласному психіатричному диспансері. Курс лікування був прописаний на два місяці та у день розгляду судом першої інстанції спору він перебував під дією чотирьох важких антипсихотропних препаратів, що перешкодило йому в повному ступеню усвідомлювати значення написання ним заяви про визнання позову. Був введений в оману, бо про існування судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 йому тоді не було відомо та він вважав, що йдеться про стягнення аліментів на утримання дитини, а не колишньої дружини, оскільки позивач хотіла 2 000 грн., а він погоджувався сплачувати на утримання доньки ОСОБА_3 1 000 грн.

Відповідно до змістів частин другої та четвертої ст.206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює наслідки відповідної процесуальної дії, що за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Із довідки Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 від 06 березня 2019 року №159, витребуваної за клопотанням ОСОБА_2, вбачається, що відповідач знаходився на лікуванні з діагнозом: розлад особистості органічного ґенезу по істеро-збудливому типу.

Приймаючи до уваги заяву відповідача про визнання ним позову та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не переконався у тому, чи відомі відповідачу наслідки вчинення ним процесуальної дії, тобто чи відомі ОСОБА_2 наслідки визнання ним позову. Так, у заяві про визнання позову від 04 грудня 2018 року відповідач не зазначив про те, що йому відомо про наслідки визнання ним позову. У протоколі судового засідання від 04 грудня 2018 року також відсутні застереження з приводу наслідків (а.с.18).

Хоча зазначені вище порушення норм процесуального права не є обов'язковою підставою для скасування рішення у справі, але враховуючи стан здоров'я відповідача, його пояснення щодо не усвідомлення наслідків написання ним заяви про визнання позову, які підтверджуються вищевказаною довідкою медичної установи та рецептами на придбання ліків, необізнаність із обставинами справи, апеляційний суд доходить до висновку, що визнання відповідачем позову суперечить закону.

Відповідно до змісту частин другої та четвертої ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Так, відповідач є батьком трьох дітей: неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.24,25-26).

ОСОБА_3 проживає із матір'ю, тобто позивачем (а.с.3). Матеріальне становище позивача не має правового значення для реалізації нею (колишньою дружиною) права на одержання від батька доньки, який проживає окремо, матеріальної допомоги на її утримання, що є своєрідною компенсацією. Проте, для розгляду даного спору має значення, чи спроможний відповідач сплачувати щомісяця на утримання ОСОБА_1 допомогу в розмірі 1 000 грн. до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років.

Відповідач не довів, що його матір є особою з особливими потребами. Так, згідно з копії виписки із акта огляду МСЕК інваліду другої групи ОСОБА_4 належало пройти черговий переогляд 05 серпня 2007 року (а.с.27). Разом із тим, не надано доказів щодо проходження переогляду, підтвердження родинних відносин із відповідачем, а також понесення ОСОБА_2 матеріальних витрат на допомогу матері, а колегія суддів апеляційного суду не може ґрунтувати свої висновки на припущеннях. Окрім того, у судовому засіданні відповідач також пояснив, що окрім нього у матері є ще один повнолітній син, тобто його брат, який нарівні з відповідачем зобов'язаний матеріально допомагати матері, якщо вона того потребує.

Проте, судовим наказом, виданим Богунським районним судом м. Житомира 10 вересня 2018 року, з відповідача на корить позивача стягнуті щомісячні аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі ј частини від доходу ОСОБА_2, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повнолітня.

Станом на 01 грудня 2018 року Богунським відділом ДВС м. Житомир нарахована заборгованість зі сплати аліментів у сумі 14 112,61 грн. (а.с.30).

У судовому засіданні відповідач пояснив, що через стан здоров'я він постійно працювати не може. Вимушений задовольнятися незначними тимчасовими заробітками, які витрачає на ліки та харчування.

Матеріали справи не містять доказів, які б доводили твердження позивача про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення донькою ОСОБА_3 віку трьох років. Так, стягувачем аліментів не доведені витрати відповідача на придбання нерухомого або рухомого майна, сума якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також інші обставини, які б доводили можливість відповідача надавати позивачу по 1 000 грн. у місяць до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років. Натомість рішення суду першої інстанції про задоволення вимог ґрунтується на визнанні відповідачем позову без оцінки зібраних у справі доказів. Не врахована й та обставина, що крім доньки ОСОБА_3 відповідач є одночасно батьком ще двох інших доньок: малолітньої та неповнолітньої, а інтереси дітей є першочерговими за права інших осіб.

Отже, матеріалами справи не доведено, що відповідач може щомісяця надавати позивачу матеріальну допомогу на її утримання до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років у сумі 1 000 грн.

Порушення норм процесуального права призвело до неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для розгляду справи. Суд безпідставно вважав доведеними обставини, що мають значення для розгляду справи. Висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування положень ст.84 СК України. Отже, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування згідно з приписами ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволенні позову.

Оскільки Законом України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, то витрати у сумі 1 057,20 грн., які поніс відповідач на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, в силу положень ст.141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 1 057 грн. 20 коп., компенсувати ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; АДРЕСА_1) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 22 квітня 2019 року.