Справа № 303/7232/18
номер рядка стат. звіту 23
І м е н е м У к р а ї н и
22 квітня 2019 року м.Мукачево
МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
в особі: головуючої судді Курах Л.В.
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
21 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною позовною заявою в якій просить визнати наданими послуги за актом № 1 від 20 серпня2018 року приймання передачі наданих послуг згідно договору № 285 про надання правової допомоги від 27 липня 2017 року, укладений між фізичною особою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та адвокатом ОСОБА_2, предметом якого є підтвердження фактично наданих юридичних послуг в період з 30.01.2018 року по 26.03.2018 року, на загальну суму 10 500, 00 гривень та стягнення з відповідача на його користь на виконання договору № 285 про надання правової допомоги від 27.07.2017 року та Акту №1 приймання передачі наданих послуг від 20 серпня 2018 року, грошові кошти (гонорар) в розмірі 20 700,00 гривень та понесених ним судових витрат.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.12.2018 року відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження та встановлено відповідачеві п'ятнадцятиденний строк з дня вручення йому ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Натомість відповідачем у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано відзиву на позов. Поштові конверти, направлені на його адресу повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.43), суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст.20 ч.1 ЦК України, ст.ст.12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч.2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст.89, 263-265 ЦПК України).
Судом встановлено, що 27 липня 2017 року між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір № 285 про надання правової допомоги та Додаток № 1 до вказаного договору (а.с. 7, 8).
Відповідачем ОСОБА_3 проведено оплату по Договору № 285 від 27.07.2017 року про надання правової допомоги та Додатку № 1 до нього в сумі 3000гривень (а.с.11).
Відповідно до статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладення, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.
Згідно із статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.
Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у випадку, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 1000 ЦК України, статті 1003 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений)зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
За положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - ОСОБА_4) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
ОСОБА_4 визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
За змістом положень статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.
Водночас договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.
Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Однак, станом на день звернення позивача з даним позовом до суду відповідач зазначеної суми позивачу не сплатив, хоча фактично (реально) отримав правову допомогу в повному обсязі.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених, змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Фактично правнича допомога надавалася без укладення договору. Однак, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.
Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України в постанові від 15.12.2015 року у справі № 21-4266а15.
Позивач надав суду докази, що свідчать про передачу акту прийому-передачі наданих послуг замовнику (відповідачу), але останній його не підисав та неоплатив надані послуги.
При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.
На підтвердження виконання умов (усного) договору та відповідно надання юридичних послуг позивач надав суду копії повідомлення про підозру ОСОБА_3, копії Ухвал Мукачівського міськрайонного суду, копію апеляційної скарги копії клопотань (а.с.23-36) де він приймав участь та виконав свої договірні зобовязання.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, розяснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та субєкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
На сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Надання платної правової допомоги регламентується законодавством про адвокатуру. У договорі про надання правової допомоги підозрюваному, обвинуваченому, потерпілому, цивільному позивачеві, цивільному відповідачеві визначається їх обов'язок сплатити гонорар за правозахисні дії захисника, а у випадку необхідності й фактичні витрати, пов'язані з виконанням договору. Ці витрати не включаються до суми гонорару, який є винагородою за виконані захисником дії з надання правової допомоги. Роз'яснення терміна «гонорар» наведено у ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених 1 жовтня 1999 р. Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Витрати, пов'язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
В Акті приймання передачі наданих послуг № 1 від 20.08.2018 року згідно Договору № 258 про надання правової допомоги від 27.07.2017 року позивачем наведено розрахунок фактично наданих послуг. Сума гонорару відповідачем не оспорена.
Таким чином, суд дійшов висновку , що вищезазначені докази щодо витрат на правничу допомогу є належними та достатніми , а тому підлягаю задоволенню та підлягають стягненню з цивільного відповідача.
З аналізу ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. № 5076- УІ вбачається , що даний ОСОБА_4 не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.
В ході судового розгляду цивільний відповідач не надсилав відзив стосовно позовних вимог і не намагався довести факт неспівмірності таких витрат наданим послугам, адже, відповідно до ст. 137 ЦПК України , обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З огляду на викладене, враховуючи оцінені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 11, 526, 527, 530, 610, 627, 629, 901, 903, 1000, 1003 ЦК України, ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Визнати наданими послуги за актом № 1 від 20 серпня 2018 року приймання передачі наданих послуг згідно договору № 285 про надання правової допомоги від 27 липня 2017 року, укладений між фізичною особою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та адвокатом ОСОБА_2, предметом якого є підтвердження фактично наданих юридичних послуг в період з 30.01.2018 року по 26.03.2018 року, на загальну суму 10 500, 00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на виконання договору № 285 про надання правової допомоги від 27.07.2017 року та Акту №1 приймання передачі наданих послуг від 20 серпня 2018 року, грошові кошти (гонорар) в розмірі 20 700,00 (двадцять тисяч сімсот) гривень та 704,80(сімсот чотири гривні 80 копійок) гривень судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканець м.Мукачево, вул.Гуртова Олексія, буд.19, Закарпатської област, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зреєстрований смт.Чинадієво, вул.Шевченка, буд.85, Мукачівського району, Закарпатської області, РНОКПП НОМЕР_2.

Головуюча Курах Л.В.