ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2019 року м. Чернівці

справа № 722/569/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Регіональний сервісний центр МВС України в Чернівецькій області, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційними скаргами акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_5 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ратушенка О.М.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Посилалася на те, що 6 червня 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитно-заставний договір №CVF0AN40146685, за умовами якого ОСОБА_4 передала в заставу банку належне їй рухоме майно - автомобіль марки CHERY AMULET.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 155980,99 грн звернуто стягнення на предмет застави, автомобіль марки CHERY AMULET, належний ОСОБА_4, шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу.

05 травня 2015 року на підставі вказаного рішення суду банк продав вказаний автомобіль ОСОБА_6 за ціною 71640 грн.

В подальшому вказаний транспортний засіб було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_5

03 лютого 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року було скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

Посилаючись на норми ст.388 ЦК України, позивач просила витребувати у ОСОБА_5 автомобіль марки CHERY AMULET, передавши його у її власність та визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2018 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_5 автомобіль марки CHERY AMULET, № кузова (шасі): НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та передано його ОСОБА_4

Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки CHERY AMULET, № кузова (шасі): НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На вказане рішення АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 подали апеляційні скарги.

АТ КБ «ПриватБанк» у поданій ним апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що положення ст.388 ЦК України не наводить підстав для задоволення позову, оскільки кошти отримані від реалізації автомобіля фактично отримала позивачка, так як вони були направлені на погашення її заборгованості за кредитним договором.

Крім того, вказує на те, що позивачка пропустила строк позовної давності, так як рішення про звернення стягнення на предмет застави було ухвалено у 2012 році, автомобіль проданий у 2015 році, а з позовом позивачка звернулася лишу у 2018 році.

ОСОБА_5 у поданій нею апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає, що суд не прийняв до уваги захисту прав добросовісного набувача та не було доведено факту того, що майно вибуло з власності позивача поза її волею.

Крім того, зазначає, що позивачка знала про порушення її прав з березня 2014 року, оскільки для зняття з реєстрації автомобіля у неї його вилучили, проте з позовом до Індустріального суду м. Дніпропетровська вона звернулася тільки в 2016 році.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом установлено, що 06 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитно-заставний договір № CVF0AN40146685, за умовами якого ОСОБА_4 передала у заставу банку належне їй рухоме майно - автомобіль CHERY AMULET, № кузова (шасі): НОМЕР_2, д/н: НОМЕР_3.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором CVF0AN40146685 від 06.06.2008 року в сумі 155980,99 грн. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль CHERY AMULET, № кузова (шасі): НОМЕР_2, д/н: НОМЕР_3, належний ОСОБА_4, шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою собою покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

05 травня 2015 року на підставі вказаного рішення суду ПАТ КБ «Приватбанк» продало транспортний засіб CHERY AMULET ОСОБА_7

Згідно довідки №31/24/08-2957 від 20.09.2018 року, виданої начальником РСЦ в Чернівецькій області, перереєстрація транспортного засобу марки «Chery Amulet з громадянки ОСОБА_4 на ОСОБА_6 не проводилась (а.с.130).

18 березня 2014 року транспортний засіб було знято з обліку для реалізації власником ОСОБА_4

25 липня 2014 року відбулась вторинна реєстрація транспортного засобу придбаного в торговельній організації на власника ОСОБА_7

05 травня 2015 року відбулась перереєстрація транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком на власника ОСОБА_6

06 жовтня 2016 року відбулась перереєстрація транспортного засобу по договору укладеному в ТСЦ на власника ОСОБА_5

03 лютого 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року скасовано, призначено справу до розгляду в загальному прядку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року, яке набрало законної сили 03 квітня 2017 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (постанова Верховного Суд України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (постанова Верховного Суд України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, постанова Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №522/2201/15-ц).

Враховуючи, що спірний автомобіль вибув поза волею його власника - ОСОБА_4, на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасовано, а тому суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про витребування автомобіля з володіння ОСОБА_5 на підставі положень статті 388 ЦК України.

Доводи відповідача про те, що вона є добросовісним покупцем, тому її не можна позбавити права власності на спірний автомобіль, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вказаними вище нормами матеріального права, зокрема статтею 388 ЦК України, положення якої застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що позивачка пропустила строк позовної давності з огляду на таке.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Частиною третьою статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

АТ КБ «ПриватБанк» бере участь у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, а тому в нього відсутнє право подавати заяву про застосування судом строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_5 заяву про застосування строку позовної давності не подавала.

Інші доводи апеляційних скарг були предметом дослідження суду першої інстанції, висновків суду вони не спростовують.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 квітня 2019 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак