Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4898/16-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцова Д.В.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/4898/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 01 вересня 2016 року суддею Кузнєцовим Д.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 15.01.2007 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №24-323/07-ШД, за умовами якого останній отримав у борг 7200 грн зі сплатою 0,0001% річних на строк до 14.01.2010.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, 15.01.2007 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 24-323/07-ШД-П, згідно з яким ОСОБА_2 зобов'язалась перед банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 24-323/07-ШД.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 лютого 2014 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 15.01.2007 №24-323/07-ШД у розмірі 19454 грн, яка складається із боргу за кредитом у розмірі 6952 грн, щомісячної комісії - 9502 грн та пені - 3000 грн.

05.02.2016 ОСОБА_2 погасила кредитну заборгованість перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі, визначеному рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 13 лютого 2014 року.

Останній платіж з повернення заборгованості за кредитним договором від 15.01.2007 № 24-323/07-ШД було здійснено у лютому 2016 року, тому банк за період невиконання умов кредитного договору продовжував нараховувати проценти за користування кредитними коштами та комісію, що станом на лютий 2016 року складає 4227,58 грн.

На підставі викладеного ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило солідарно стягнути з відповідачів кредитну заборгованість у розмірі 4227,58 грн, яка складається із донарахованої заборгованості зі щомісячної комісії за користування кредитом у період з 23.09.2013 по січень 2016 року у розмірі 2113,79 грн та пені за несвоєчасне повернення кредиту, процентів і комісії станом на 22.02.2016 - 2113,79 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 вересня 2016 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 15.01.2007 № 24-323/07-ШД у розмірі 4227,58 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про повне задоволення позовних вимог Банку, вирішити питання розподілу судових витрат.

На його думку, останній платіж поручителем здійснений у лютому 2016, а тому Банк, звернувшись із позовом у березні 2016, не пропустив шестимісячний строк звернення до суду з вимогами до поручителя. Отже, вважає висновок суду про стягнення заборгованості лише з основного боржника та припинення поруки помилковим.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Солідарно стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 15 січня 2007 року № 24-323/07-ШД у розмірі 4227,58 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Вищевказане рішення суду апеляційної інстанції скасовано постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з урахуванням постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з'явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, врахувавши відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, положення ч. 4 ст. 367 ЦПК України дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 січня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 24-323/07-ШД, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у борг 7200 грн зі сплатою 0,0001 % річних на строк до 14 січня 2010 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, 15 січня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 24-323/07-ШД-П, згідно з яким ОСОБА_2 зобов'язалась перед банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 24-323/07-ШД.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 лютого 2014 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 15 січня 2007 року № 24-323/07-ШД, що виникла станом на 23 вересня 2013 року, у розмірі 19454 грн 00 коп., яка складається із боргу за кредитом у розмірі 6952 грн 00 коп., щомісячної комісії - 9502 грн 00 коп. та пені - 3000 грн 00 коп.

05 лютого 2016 року ОСОБА_2 погасила кредитну заборгованість перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі, визначеному рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 лютого 2014 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зазначало, що відповідачі тривалий час не виконували рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 лютого 2014 року, що призвело до виникнення заборгованості, передбаченої пунктами 4.7., 6.1. кредитного договору.

Пунктом 4.7. кредитного договору від 15 січня 2007 року передбачено, що позичальник щомісяця у строк з 01 по 10 число кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 126 грн 00 коп. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Зазначена у цьому пункті договору комісійна винагорода банку сплачується позичальником щомісячно, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов'язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів.

Згідно із пунктом 6.1. цього кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених пунктами 3.2., 3.3., 3.5., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7., 4.8. цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з основного боржника - ОСОБА_1 заборгованості з щомісячної комісії за користування кредитом у період з 23.09.2013 по січень 2016 року у розмірі 2113,79 грн та пені за несвоєчасне повернення кредиту, процентів і комісії станом на 22.02.2016 в розмірі 2113,79 грн, суд першої інстанції виходив із того, що Банк пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителя, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Отже, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором комісію та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а зазначена обставина і наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя, тривале його невиконання надає позивачу право відповідно до статті 625 ЦК України пред'явити вимоги про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Не зважаючи на посилання у позовній заяві, крім інших норм чинного законодавства, які регулюють зобов'язальні правовідносини, на ст. 625 ЦК України, позивач не заявив вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а просив стягнути заборгованість по комісії та пені згідно умов кредитного договору, строк дії якого закінчився 14 січня 2010 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, а неправильне застосування ним норм матеріального права не обмежує суд апеляційної інстанції вимогами апеляційної скарги, у зв'язку із чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 вересня 2016 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 15 квітня 2019 року.