Справа № 175/4438/18
Провадження № 2/175/1443/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» про відшкодування моральної шкоди за акт дискримінації права на захист споживача, права на повагу до гідності фізичної особи, права на захист від дискримінації, що призвів до втрати творчих здібностей, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зобовязати КП «Теплоенерго» відшкодувати йому, ОСОБА_1 завдану моральну шкоду шляхом передачі йому у власність грошових коштів в сумі 60000 грн., що завдана актом дискримінації його права на захист споживача, права на повагу до його гідності, права на захист від неправомірних обмежень у формі утиску, права на захист від дискримінації, що розпочався 05.11.2018 року і тягнеться далі та призвів до суттєвого погіршення його творчих здібностей у формі втрати здатності створювати зображення лілій; зобовязати КП «Теплоенерго» спростувати твердження про те, що він громадянин ОСОБА_1 є боржником по відношенню до КП «Теплоенерго» шляхом надання йому належним чином оформленого службового документа, який свідчить про те, що він ОСОБА_1 не є боржником по відношенню до КП «Теплоенерго» та не має договірних відносин з КП «Теплоенерго».

Позивач в прохальній частині позову просив розглянути справу без його присутності.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надала суду відзив на позов в прохальній частині якого просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі та розглядати справу без присутності представника підприємства (а.с.21-28).

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд приходить до наступного.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 55 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на судовий захист від протиправних посягань.

Встановлено, що Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради є комунальним підприємством, заснованим Дніпропетровською міською радою з метою забезпечення територіальної громади міста тепловою енергією. Відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 19 липня 2017 року №24/23 «Про надання дозволу на передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії з балансу КП «Дніпровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» кредиторську та дебіторську заборгованість споживачів КП «Дніпровські міські теплові мережі» передано на баланс КП «Теплоенерго» виконавцем послуг є КП «Теплоенерго». Відповідно з листопада 2017 року інформація про кредиторську та дебіторську заборгованість споживачів КП «Дніпровські міські теплові мережі» обліковується на балансі КП «Теплоенерго». Інформація про надання дозволу на передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії з балансу КП «Дніпровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» було розміщено на офіційному веб-порталі в мережі Інтернет dniprorada.gov.ua Дніпровської міської ради та у офіційному друкованому виданні «Наше місто».

Заборгованість по особовому рахунку №706-209098, закріпленому за адресою: АДРЕСА_1, де мешкає ОСОБА_1 та члени його родини, складає станом на 01 лютого 2019 року 21886,48 грн. (а.с.30).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 цього Закону віднесено і послуги з надання централізованого опалення та гарячої води) у строки встановлені договором або законом. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (Постанова Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року).

З жовтня 2012 року ОСОБА_1 не сплачує за надані послуги з централізованого опалення.

Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України №630 від 21.07.2005 року, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Так, 11 жовтня 2007 року між МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» та ОСОБА_1 було укладено договір за №706-209098/01-Д про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води.

11 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» ДМР із заявою про відмову від послуг та розірвання договору не зазначивши причини його розірвання, в зв'язку з чим заявнику було надіслано відповідь та роз'яснено порядок відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Згідно п. 24 Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. У п. 25 вказаної постанови вказано, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

П. 26 Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, визначено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено Наказом міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4, де вказано, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до місцевого органу виконавчої влади з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації.

Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у 10-денний строк надається заявникові. Якщо заявником є власник, наймач (орендар) окремого приміщення, Комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП виконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

ОСОБА_1 не звертався по КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради з витягом з протоколу позитивного рішення про відключення квартири АДРЕСА_2 від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення. Враховуючи викладене єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності зазначеного акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Рахунок на сплату послуг з централізованого опалення є первинним документом бухгалтерського обліку та складено з дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Ґрунтуючись, що договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не є розірваним, ОСОБА_1 було виставлено рахунок на сплату отриманих послуг з урахуванням заборгованості, що існувала перед МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» ДМР.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинкових територій», затверджених постановою КМ України №572 від 08 жовтня 1992 року, власник зобов'язаний сплачувати за комунальні послуги. Відмова ОСОБА_1 від договору в односторонньому порядку не звільняє його від оплати за отримані послуги, постільки споживач фактично споживає теплову енергію, не відключився від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог приводить до порушення зобов'язань.

Згідно ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно ч. 1 ст. 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту.

Рахунок на сплату за послуги з централізованого опалення залишаються у поштових скриньках або за відсутністю поштових скриньок рахунок залишається консьєржу, для подальшого вручення споживачу. Право на спростування недостовірної інформації передбачено ст. 277 ЦК України, якою зазначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Правом на спростування та правом на відповідь наділені фізичні особи, стосовно яких поширена неправдива інформація, що порушує їх особисті немайнові права. Однак фізична особа має також право вимагати спростування неправдивої інформації і у випадку, коли вона поширена стосовно членів її сім'ї. При цьому поширення неправдивої інформації стосовно членів сім'ї фізичної особи повинно порушувати особисті немайнові права саме цієї фізичної особи, а не членів її сім'ї.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» підставою виникнення права на спростування та права на відповідь є правопорушення. Але виникає таке право за наявності сукупності таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що жодна із вище зазначених обставин відсутня в діях КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради по відношенню до ОСОБА_1 Окрім того, відповідно до вище зазначеної Постанови, ОСОБА_1 не довів факт поширеної інформації КП «Теплоенерго», а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Крім того, ОСОБА_1 та члени його родини, не відключили від мереж централізованого опалення належне їм приміщення за адресою: АДРЕСА_3 та є споживачами теплової енергії яку надає КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, тому зобов'язані сплачувати її вартість, в зв'язку з чим ОСОБА_1 було направлено рахунок на сплату наданих послуг з централізованого опалення.

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, визначені договором або законом.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання КП «Теплоенерго» спростувати твердження про те, що ОСОБА_1 є боржником по відношенню до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради шляхом надання позивачу належним чином оформленого службового документу про те, що ОСОБА_1 не є боржником є безпідставними, необґрунтованим, та не підтвердженими належними і допустимими доказами в розумінні ст. 79-83 ЦПК України, а тому задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, яку він оцінив в 60000 грн. суд прийшов до наступного.

Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві повинно бути зазначено у чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та яким доказами це підтверджується.

Будь-яких доказів вини відповідача, протиправної поведінки відповідача в завданні позивачу моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язку з діями відповідача, позивач суду не надав, а тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 60000 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Оскільки позивач при звернені до суду з позовом звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 56 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 13, 76, 130, 137, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» про відшкодування моральної шкоди за акт дискримінації права на захист споживача, права на повагу до гідності фізичної особи, права на захист від дискримінації, що призвів до втрати творчих здібностей - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.