Головуючий у І інстанції Коренюк А.М.
Провадження № 22-ц/824/258/2019 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Авто Просто» про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, посилаючись на те, що 04 травня 2018 року між нею, як фізичною особою, та відповідачем було укладено договір № 731096 про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Так». Укладений між сторонами договір складається з основного тексту договору, додатку №1 (анкети учасника) та додатку №2. Всі додатки підписані сторонами і є невід»ємними частинами угоди.

Відповідно до додатку №1 до договору метою укладення договору було придбання автомобіля «Шевроле Нива» вартістю 389 900 грн. 00 коп. та його забезпечення (доставку) протягом одного місяця.

Згідно п. 2.1. договору поточна ціна автомобіля є критерієм-основою для розрахунку розмірів періодичних платежів, винагороди товариства та інших платежів, передбачених договором, протягом всього строку існування групи. Згідно п.2.2. договору у разі зміни поточної ціни автомобіля, ТОВ «Авто Просто» має право змінювати розмір періодичних платежів та винагороди, які мають вноситися учасниками групи. Про зміну поточної ціни товару ТОВ «Авто Просто» письмово повідомляє учасників групи протягом 7 робочих днів з дати отримання постачальником документа, що підтверджує його зміну.

Умовами договору передбачено, що учасник сплачує ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, зазначеними в цьому договорі як «періодичні платежі». Марка та базова комплектність автомобіля, графік внесення періодичних платежів та щомісячної винагороди, яку учасник групи повинен сплатити товариству, зазначається у додатку №1 до договору.

Розмір одного «періодичного платежу» становить 0,8333% від ціни автомобіля; «щомісячна винагорода» становить 0,415% + ПДВ; «винагорода за послуги», пов'язані з передачею автомобіля учаснику, становить 3,00% + ПДВ.

На виконання договірних зобов'язань 04 травня та 31 травня 2018 року ОСОБА_2 внесла ТОВ «Авто Просто» грошові платежі за придбання автомобіля двома платіжними квитанціями: винагороду в розмірі 18 715 грн. 20 коп. та щомісячний платіж в розмірі 5 190 грн. 88 коп., а всього 23 906 грн. 08 коп.

Разом з тим, вказаний правочин не відповідає внутрішній волі позивача та вимогам чинного законодавства України, оскільки на момент його укладення не було досягнуто згоди за всіма істотними умовами правочину: не зазначено строків отримання автомобіля, припинення дії договору, відповідальність продавця за невиконання угоди, фіксована ціна товару, джерело надходження товару. Крім того, одностороння зміна відповідачем розмірів платежів створює для позивача завідомо невигідні умови.

Таким чином, позивач вважає, що договір укладений під впливом обману, нечесної підприємницької діяльності, оскільки вона бажала придбати саме автомобіль, а у даному випадку має місце помилка позивача щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін (спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце).

Крім того, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вимоги закону про нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору дотримано не було, відтак цей договір в силу вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Враховуючи викладене, позивач просила суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до договору №731096 про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі від 04.05.2018 року, укладеного між нею, ОСОБА_2, та ТОВ «Авто Просто», та стягнути з ТОВ «Авто Просто» на її користь сплачені нею винагороду в розмірі 18 715 грн. 20 коп. та щомісячний платіж в розмірі 5 190 грн. 88 коп., а всього 23 906 грн. 08 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада2018 року позов задоволено.

Договір № 731096 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) від 04 травня 2018 року, укладений між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2, визнано недійсним й застосовано до вказаного договору наслідки недійсного (нікчемного) правочину.

Стягнуто з ТОВ«Авто Просто» на користь ОСОБА_2 сплачені нею23 906 грн. 08 коп.

Стягнуто з ТОВ«Авто Просто» на користь держави 1 409 грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ТОВ «Авто Просто» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідачаапеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_2, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не з»явилась, однак її неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто» укладений договір № 731096 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Так». Укладений між сторонами договір складається з основного тексту договору, додатку №1 (анкети учасника) та додатку №2. Всі додатки підписані сторонами і є невід»ємними частинами угоди (а.с.4-12).

Відповідно до додатку № 1 до договору метою укладення договору було придбання автомобіля «Шевроле Нива» вартістю 389 900 грн. 00 коп. (а.с.12).

04травня та 31 травня 2018 року позивачказгідно умов договору внесла грошові платежі за придбання автомобіля двома платіжними квитанціями: 18 715 грн. 20 коп. та 5 190 грн. 88 коп. (а.с.13-14), на загальну суму 23 906 грн. 08 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки укладений між сторонами договір не був посвідчений нотаріально всупереч вимог ч. 2 ст. 806, ст. 799 ЦК України, він є недійсним/нікчемним на підставі ч.1 ст. 220 ЦК України, в зв'язку із чим відповідач має повернути позивачу сплачені нею кошти в сумі 23 906 грн. 08 коп.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 263 ЦПК України передбачено,що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам цивільного процесуального закону рішення судупершої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про визнання недійсним укладеногоміж сторонами договору та, як наслідок, стягнення з відповідача сплачених позивачем внесків у розмірі23 906 грн. 08 коп.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний договір є недійсним, оскільки укладений з порушеннями норм законодавства, якими регулюються лізингові правовідносини, зокрема, в частині обов'язкового нотаріального посвідчення укладеного між сторонами договору.

За договором лізингу, відповідно до статті 806 ЦК України, одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі змістом вказаної норми права в лізинг лізингоодержувачу лізингодавець передає у користування майно, яке належить йому на праві власності або спеціально придбане ним для такої передачі. У будь-якому випадку предмет лізингу перед передачею лізингоодержувачу має належати лізингодавцю на праві власності, і передається лізингоодержувачу у користування на певний строк, з можливістю подальшого набуття права власності.

Спірним договором передбачено, що відповідач надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання в групах. Тобто, за умови виконання сторонами всіх договірних зобов'язань, учасник від третьої особи, а не від відповідача, набуває право власності, а не тимчасового користування, на замовлений ним автомобіль.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки змісту спірного договору, внаслідок чого висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, а також безпідставно застосував до спірних правовідносин статті 227, 799, 806 ЦК України, які не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Так, предметом договору, укладеного міжсторонами, є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак».

Адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до пункту 11-1 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (який є спеціальним законом у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг) є фінансовою послугою.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами третьою та п'ятою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 19.2 спірної угоди, підписання останньої та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом.

Позивач ОСОБА_2 погодилась з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання.

Відповідно до положень, зазначених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частині шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Законом закріплено можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

У Законі України «Про захист прав споживачів» нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Результат аналізу пункту 7 частини третьої статті 19 Закону дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14.

Таким чином,укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону, оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Оскільки укладений між сторонами договір не містить в собі ознаки договору лізингу, помилковим є висновок суду про застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 799 ЦК України щодо обов'язкової нотаріальної форми договору оренди транспортного засобу та, як наслідок, визнання цього договору недійсним (нікчемним) на підставі ч. 1 ст. 220 ЦК України в зв'язку із недодержанням форми його укладення.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що сторони, уклавши 04 травня 2018 року договір про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Так», досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, прав та обов'язків сторін, форми укладення договору, що підтверджується їхніми підписами у договорі. Зокрема, в договорі зазначено: «Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника Авто Просто, проінформований про всі можливі витрати у зв'язку із укладенням Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов'язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за Договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Учасник підтверджує та засвідчує, що інформація, зазначена в частині другій ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надана Товариством. Учасник своїм підписом засвідчує, що фінансова послуга, що надається за цим Договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав'язування з боку Товариства».

Таким чином, оскільки Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який врегульовує спірні правовідносини між сторонами, не передбачає обов'язкової нотаріальної форми для договору про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, а положення ч. 2 ст. 799 ЦК України на дані правовідносини не поширюється, зважаючи на недоведеність позивачем наявності інших передбачених законом підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним та виходячи із презумпції правомірності правочину, вимоги ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним (нікчемним) є необґрунтованими, а висновок суду про задоволення її позову є таким, що порушує норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 114 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: