ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2943/19 Справа № 2-2066/07 Суддя у 1-й інстанції - Мазниця А.А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Соборної районної у м.Дніпрі ради про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради (на даний час вірна назва виконавчий комітет Соборної районної у м.Дніпрі ради) про визнання права власності.

Вказувала, що на підставі договорів купівлі-продажу вона є власником кіосків НОМЕР_1 у торгівельному комплексі "Садко" по АДРЕСА_3 та на АДРЕСА_1. 21 вересня 1998 року між нею та виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради укладений договір оренди відповідної земельної ділянки. У період володіння зазначеним майном вона з дотриманням норм, проте без отримання належних дозволів, здійснила його реконструкцію та благоустрій, внаслідок чого утворено два торгівельних павільйони.

З урахуванням вказаних обставин просила визнати за нею право власності на об'єкти нерухомого майна - торгівельні павільйони: НОМЕР_2 літ.А-1, а-ганок, загальною площею 25 кв.м, розташований по АДРЕСА_1; НОМЕР_3 літ.А-1, а -ганок, загальною площею 16,4 кв.м, розташований по АДРЕСА_2, та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо підготовки документів для введення вищезазначеного майна до експлуатації.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на об'єкти нерухомого майна - торгівельні павільйони: НОМЕР_2 літ.А-1, а-ганок, загальною площею 25 кв.м, розташований по АДРЕСА_1; НОМЕР_3 літ.А-1, а-ганок, загальною площею 16,4 кв.м., розташований по АДРЕСА_2.

Зобов'язано відповідача вчинити дії щодо підготовки документів для введення вищезазначеного майна до експлуатації.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що вказаним рішенням визнано право власності на об'єкт самочинного будівництва, що побудований на земельній ділянці комунальної форми власності без відповідних дозвільних документів; до участі у справі не залучено Дніпровську міську раду; спірне нерухоме майно побудовано на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети та за відсутності декларації про початок будівельних робіт, декларації про готовність об'єкту до експлуатації; між позивачем та відповідачем відсутні будь-які правовідносини стосовно передачі у користування позивачу земельної ділянки, на якій побудоване спірне нерухоме майно.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Дніпровської міської ради підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 08 січня 1998 року, 17 квітня 1998 року, 30 листопада 1998 року належали на праві власності кіоски НОМЕР_1 у торгівельному комплексі "Садко" по АДРЕСА_3 та на АДРЕСА_1.

За час володіння майном позивач здійснила його реконструкцію та переобладнання, внаслідок чого замість шести окремих кіосків утворилися два торгівельних павільйони під НОМЕР_2 та НОМЕР_3, що мають тимчасову адресу відповідно по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час реконструкції спірного майна позивач була користувачем відповідної земельної ділянки на умовах оренди, порушення прав інших осіб у зв'язку з таким будівництвом не вбачається, збудоване нерухоме майно відповідає вимогам нормативних документів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно ч.1ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Відповідно ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як визначено ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п.п.2 п.4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 №294, Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації).

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порушення інтересів держави в особі Дніпровської міської ради полягають в тому, що суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, порушив інтереси власника земельної ділянки - Дніпровської міської ради щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під спірним нерухомим майном.

Дніпровська міська рада, як власник самовільно забудованої земельної ділянки, всупереч вимогам ст.33 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення), не залучена до участі у справі в якості відповідача.

Судом не застосовано до спірних правовідносин положення ч.ч.2,3 ст.331, ст.375,376 ЦК України та не надано жодної правової оцінки тому, що спірне нерухоме майно фактично є самовільним будівництвом та визнання права власності на нього можливе лише за умови введення його в експлуатацію в установленому законом порядку.

Як визначено ч.ч.5,8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Відповідно до ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Крім того, спірне нерухоме майно не прийнято до експлуатації, а тому не є створеним в розумінні ст.331 ЦК України, що також виключає можливість визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради підлягає стягненню судовий збір за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 5.286 грн.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Соборної районної у м.Дніпрі ради про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради судові витрати в розмірі 5.286 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.