ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/661/19 Справа № 203/6675/15-ц Головуючий у першій інстанції: Карпенко С.Ф. Суддя-доповідач: ОСОБА_2.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - Кіровський районний відділ у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона зареєстрована і проживає за адресою по АДРЕСА_1. У цій квартирі також зареєстровані відповідачі по справі - ОСОБА_5 (донька позивачки) та ОСОБА_3 (онук позивачки). Однак, у 1991 році відповідачка ОСОБА_5 забрала всі свої речі та виїхала разом з малолітнім на той час сином ОСОБА_3 до свого чоловіка ОСОБА_6 в Росію. В м.Дніпропетровську за вказаною адресою відповідачі не проживають, спірним житлом не користуються, своїх речей в ньому не залишили, комунальні послуги та витрати на утримання житла не сплачують. Цим вони перешкоджають позивачці у вільному розпорядженні та користуванні житлом. Тому позивач просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року позов задоволено, визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване заочне рішення скасувати, а провадження у справі закрити, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_7 (чоловік позивачки) у 1976 році було видано ордер на право заняття квартири АДРЕСА_1 із сім'єю, яка складається із 4 чоловік, що підтверджується копією вказаного ордеру №105 від 18 лютого 1976 року (а.с. 5).

До складу сім'ї ОСОБА_7 входила позивачка (дружина), відповідач ОСОБА_8 (донька) та ОСОБА_9 (син) (а.с. 5 зворот).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ 10.08.2015 року (а.с. 8).

Також було встановлено, що ОСОБА_8 після одруження змінила своє прізвище на «ОСОБА_8», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого Кіровським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ (а.с. 130).

Згідно копії довідки №6250 від 20.08.2015 року, виданої КП "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 7).

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого Новокодацьким районним у м. Дніпрі відділі ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 05.02.2018 року, позивач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 померла, про що 05.02.2018 року було зроблено відповідний актовий запис за №313 (а.с. 78).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР, в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ч. 3 вказаної вище статті жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;

4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом всього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

Статтею 72 Житлового Кодексу Української РСР встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 163 Житлового Кодексу Української РСР уразі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про недоведеність тверджень позивача про непроживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 понад шість місяців у квартирі по АДРЕСА_1 без поважних причин, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Наявна на а.с. 21 викладена у письмовій нотаріальній формі заява ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, згідно якої вказані особи є сусідами в будинку АДРЕСА_2 та свідчать, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з 1991 року не проживають за місцем своєї реєстрації за адресою по АДРЕСА_1; речі ОСОБА_5, та ОСОБА_3 у вказаній квартирі відсутні; догляд та допомогу інваліду II групи ОСОБА_4, здійснює ОСОБА_11 (а.с. 21) - не є належним та достатнім письмовим доказом, що дозволив би суду зробити висновок про доведеність позовних вимог.

Так, спільна заява ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 не містить даних про джерело інформації кожної з вказаних осіб, мотивів звернення з зазначеною заявою на ім»я судді місцевого суду.

Крім того, відповідно до змісту заяви, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 зареєстровані проживаючими у АДРЕСА_1, згідно паспортів громадянина України, що були видані, відповідно, у 2000, 1996, 2002 роках. Отже, твердження заявників про обізнаність щодо непроживання відповідачів з 1991 року по АДРЕСА_1 - не підтверджені будь-якими матеріалами даної цивільної справи.

Вказані заявники чи будь-які інші особи у якості свідків місцевим судом допитані не були, відповідні клопотання не заявлялись; викладене стверджується письмовими матеріалами справи, журналом судового засіданні суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів повідомлення відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про слухання справи місцевим судом (поштового повідомлення про вручення повістки, копії відповідної газети з оголошенням, документів щодо оформлення міжнародного доручення, тощо).

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку про незаконність оскаржуваного судового рішення, яке ґрунтується на припущеннях, позовні вимоги є недоведеними.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 377 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Виходячи з викладеного, встановивши, що позивач ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_7; враховуючи що предмет спору, а саме право квартиронаймача (позивача) на визнання інших зареєстрованих осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, нерозривно пов'язане з особою померлої, спірні правовідносини не допускають правонаступництва; встановивши незаконність оскаржуваного судового рішення, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року із закриттям провадження у даній справі.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність скасування заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року та закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 377, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - Кіровський районний відділ у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді