ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року, ухваленого в складі судді Піхур О.В. (повне судове рішення складено 27.11.2018),-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником 7/16 частин квартири АДРЕСА_1, 3/8 частини з яких належать позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою київською державною нотаріальною конторою 19.02.2009 року, інша 1/16 частина належить їй згідно договору дарування.

Інші 9/16 частин вказаної квартири належать на праві власності сестрі покійного чоловіка, ОСОБА_3, яка зареєстрована та проживає у даній квартирі.

Вказувала, що внаслідок неправомірних дій відповідача, яка вчиняє перешкоди у користуванні даним приміщенням, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право власності на належну їй частку у квартирі.

Справа № 761/6776/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3343/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Враховуючи наведене, просила встановити порядок користування квартирою наступним чином: у користування позивача виділити житлову кімнату площею 16,4 кв. м. разом з коморою площею 1,7 кв.м., що відповідає її частці в праві власності на квартиру; у користуванні ОСОБА_3 залишити житлову кімнату, площею 16.5 кв.м, з балконом, площею 0,9 кв.м. Також надати у користування відповідачу комору 2,1 кв.м. В загальному користуванні залишити: кухню площею 9,0 кв. м., ванну кімнату площею 2,10 кв. м., вбиральню площею 1,00 кв. м., коридор площею 13,10 кв. м. Зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем кімнатою площею 16,4 кв. м. разом з коморою площею 1,7 кв.м., шляхом звільнення даних приміщень від належних відповідачу речей, прибирання шафи та повернення дверей у кімнату площею 16,4 кв, м. Зобов'язати КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказувала, що судом не взято до уваги докази, які були надані позивачем, зокрема, докази порушення відповідачем права розпорядження належною позивачу часткою квартири, щодо відсутності у позивача іншого житла, докази на підтвердження здійснення оплати за комунальні послуги у рівних частинах з відповідачем, докази звернення позивача до відповідача з пропозицією мирного врегулювання спору.

Також наголошувала, що маючи у власності частину спірної квартири, змушена проживати у дітей в результаті неправомірних дій ОСОБА_3

Враховуючи наведене, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач та її представник просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Відповідач та її представник проти доводів скарги заперечували, просили скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником 7/16 частин квартири АДРЕСА_1, 3/8 частини з яких належать позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою київською державною нотаріальною конторою 19.02.2009 року, інша 1/16 частина належить їй згідно договору дарування.

ОСОБА_3, яка зареєстрована та проживає у даній квартирі, належать 9/16 частин вказаної квартири.

Згідно технічного паспорта, дана квартира складається з двох кімнат житловою площею 32,90 кв. м., а саме: кімната площею 16,40 кв. м., кімната площею 16.50 кв. м. та кухні площею 9,0 кв. м., вбиральні площа 1,00 кв. м., ванної кімнати площею 2,10 кв. м., коридору площею 13,10 кв. м., комори площею 1,7 кв. м., 2,1 кв.м., балкону площею 0,90 кв. м. Загальна площа квартири становить 62,80 кв. м. (а.с. 12-13).

Відповідно до довідки Центру комунального сервісу № 51 від 17.02.2017 №02/10/05/№173 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, мешкають та є власниками особового рахунку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є співвласниками зазначеної квартири (а.с. 14).

Також встановлено, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо купівлі-продажу частини квартири або обміну житлових приміщень, що підтверджується письмовими зверненнями відповідача до ОСОБА_2 та відповіддю останньої на пропозиції, викладені у вказаних зверненнях (а.с. 135-138).

Звернувшись з позовом, ОСОБА_2 зазначала, що внаслідок неправомірних дій відповідача, яка чинить перешкоди у користуванні даним приміщенням, позивач не має у користуванні жилого приміщення, яке б відповідало належній їй частці у праві власності на дану квартиру.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з неможливості виділення у користування сторонам частин спільного майна в натурі, а позивач та відповідач не скористалися правом заявити клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до положення ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

З матеріалів справи вбачається, що згоди щодо користування спірною квартирою сторони не досягли, що стало підставою для звернення ОСОБА_2 з відповідним позовом до суду.

Проте судом першої інстанції при встановлені обставин не в повному обсязі оцінено наявні в матеріалах справи докази. Зокрема, право власності ОСОБА_2 на 7/16 частин спірної квартири підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. В позові ОСОБА_5 зазначала вимогу про виділення їй у користування житлову кімнату площею 16, 4 кв. м. з коморою площею 1,7 кв. м., що відповідає частці, яка належить позивачу. При цьому, кухню, ванну кімнату, вбиральню та коридор позивач просила залишити у загальному користуванні.

Водночас у користування відповідача, ОСОБА_2 просила виділити житлову кімнату, площею 16, 5 кв.м. з балконом площею 0,9 кв.м. та комору площею 2,1 кв.м., що відповідає належній відповідачу частці у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Виділення в користування приміщень, що не точно відповідають належним співвласникам часткам не є порушенням прав співвласників, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Порушення прав відповідача у такому розподілі користування квартирою, як просила позивач, колегія суддів не вбачає. Крім того, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, вказаний розподіл є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам Закону.

Також слід зазначити, що у разі визначення порядку користування кімнатами у квартирі, підсобні приміщення, такі як кухня, коридор, тощо можуть бути залишені в загальному користування учасників спільної часткової власності.

З урахуванням встановлених обставин, запропонований позивачем порядок користування приміщеннями спільної квартири, колегія суддів вважає рівнозначним та таким, що не порушує права жодного з співвласників.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування цієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

В той же час, такі вимоги позивачем не заявлялися, а відтак суд помилково відмовив у задоволенні позову ОСОБА_6 з вказаних підстав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а заперечення відповідача щодо права користування позивачем належної їй частиною квартири такими, що суперечать нормам Закону.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не надавав належної оцінки доказам, наявним у справі, не з'ясував всіх обставин, що мають значення для вирішення спору, в результаті чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні позивачем виділеною частиною квартири задоволенню не підлягають з огляду на те, що такі вимоги є передчасними.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 16, 4 кв.м. з коморою площею 1,7 кв.м.;

- у користування ОСОБА_3 виділити житлову кімнату, площею 16, 5 кв.м. з балконом площею 0,9 кв.м. та комору площею 2,1 кв.м.;

- в загальне користування залишити: кухню площею 9,0 кв.м., ванну кімнату площею 2, 10 кв.м., вбиральню, площею 1,00 кв. м., коридор площею 13,10 кв.м.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 600, 00 гривень у відшкодування судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді