Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 307/1714/16-ц

провадження № 61-20405св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н.О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Готра Т. Ю., Собослой Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») про визнання правочину недійсним.

Позов мотивує тим, що 01 червня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 254/11 згідно з умовами якого банк надав, а позичальник отримав грошові кошти в сумі 260 000,00 грн з кінцевим терміном повернення до 01 червня 2016 року на придбання транспортного засобу автомобіля марки «Mersedes-Benz» модель ML 350 CDI 4 Matic. Відсоткова ставка за користування позикою становить 20 % річних. (спеціальна частина кредитного договору). Крім того спеціальна частина містить відомості про умови кредитування в рамках партнерської програми між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та Західно-Український автомобільний дім, відсоткова ставка становить 14,99 % річних. Згідно з пунктом 1.1.1 кредитного договору кредит надається позичальнику з урахуванням умов партнерської програми ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Західно-Український Автомобільний Дім». Протягом періоду участі позичальника у партнерській програмі в частині розміру процентної ставки діють умови кредитування, закріплені цим договором з урахуванням пункту 5 спеціальної частини договору.

Посилаючись на те, що банк зловживає своїми правами, умови кредитного договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»), ОСОБА_1 просить визнати недійсним кредитний договір від 01 червня 2011 року № 254/11, укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що волевиявлення позивача на укладення договору про надання споживчого кредиту від 01 червня 2011 року № 254/11 було вільним, жодного тиску з боку контрагента або інших осіб на укладення договорів не встановлено, договір підписаний сторонами, ними вільно визначені умови надання кредиту, його мета, розмір та строк сплати процентів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 02 березня 2017 року рішення Тячівського районного суду від 14 грудня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання правочину недійсним задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 01 червня 2011 року № 254/11, укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що кредитування у супереч умовам кредитного договору відбулося за підвищеною ставкою, розрахунок платежів здійснювався не за партнерською програмою, а за стандартними умовами кредитування, чим порушено права позивача.

Крім того суду не надано доказів на підтвердження того, що банк інформував позивача про сукупну вартість кредиту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 02 березня 2017 року та залишити в силі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про несправедливість умов кредитного договору та застосував положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом не враховано клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, яке було подано представником позивача.

Доводи інших учасників справи

У травні 2017 року адвокат ОСОБА_1 - Шпуганич В. П. подав до суду заперечення на касаційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» в якому зазначив про те, що оскільки оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту, то судом правомірно застосовано положення Закону України «Про захист прав споживачів», рішення апеляційного суду відповідає встановленим у справі обставинам, підстави для його скасування відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 01 червня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 254 /11, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати, а позичальник отримати грошові кошти в сумі 260 000,00 грн строком до 01 червня 2016 року на придбання автомобіля марки «Mersedes-Benz», модель ML 350 CDI 4 MATIC.

Суди встановили, що умовами кредитування передбачено дві процентні ставки під 20 % та під 14,49 % річних.

Відповідно до пункту 1.4.1 протягом періоду участі позичальника у партнерській програмі для визначення суми процентів застосовується розмір процентної ставки, передбачений пунктом 5.1 спеціальної частини - 14,49 % річних.

Згідно з пункту 1.1.1 кредитного договору кредит надається в рамках умов партнерської програми в частині розміру відсоткової ставки діють умови кредитування з урахуванням пункту 5 спеціальної частини договору.

Відповідно до пункту 2.5.1 кредитного договору умови кредитування в рамках партнерської програми, закріплені цим договором, є дійсними лише при умові неналежного виконання позичальником зобов'язань, передбачених пунктами 1.7.1, 1.7.2, 1.7.4 та 3.3.7.2 Загальної частини.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Позивач на обґрунтування позову посилався на те, що передбачені договором кредиту умови кредитування як під 20 % річних так і під 14,49 % річних є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживача», а тому кредитний договір є недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України.

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень, закріплених у пункті 2 частини першої, частинах другій та шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору.

За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими.

Отже, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що сторонами в момент укладення договору виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов'язкових умов і кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору.

Апеляційний суд на зазначене вище уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання недійсним, укладеного між сторонами, кредитного договору.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до вимог статті 388 ЦК України, та помилково було скасоване рішенням апеляційного суду.

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення районного суду.

Керуючись статтями 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 02 березня 2017 року скасувати, рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило