Провадження № 2/760/5246/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Мелешко О.С.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю '"Фінансова Компанія" Центр Фінансових Рішень" про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю '"Фінансова Компанія" Центр Фінансових Рішень" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № від 14.07.2016 в розмірі 87 635,46 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36 979,49 грн., заборгованості за річними відсотками у розмірі 6 232,01 грн., заборгованості за щомісячними відсотками у розмірі 31 549,50 грн., заборгованості за штрафними санкціями/пенею у розмірі 12 874,46 грн.

Одночасно з позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки CHEVROLET, модель LUMINA 3.1, 1994 року випуску, транспортний засіб марки ВАЗ, модель 2108, 1990 року випуску.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову у такий спосіб позивач зазначає, що відповідач протягом досить тривалого часу не виконував умови кредитного договору, також протягом дії кредитного договору з боку відповідача допускалися прострочення чергових платежів, у зв`язку з чим станом на 13.03.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становить 87 635,46 грн. Враховуючи вищезазначене позивач вважає, що відповідач і в майбутньому може ухилятися від своїх зобов`язань по сплаті коштів за кредитним договором № від 14.07.2016.

Заявником зазначено, що відповідачу на праві власності належить: транспортний засіб марки CHEVROLET, модель LUMINA 3.1, 1994 року випуску, транспортний засіб марки ВАЗ, модель 2108, 1990 року випуску.

Заявник посилається на те, що на даний час є всі підстави припускати, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому, а отже застосування вказаного у заяві заходу відповідатиме його призначенню та меті застосування.

Також вказує на те, що накладення арешту на вказане майно є належним видом забезпечення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 14.07.2016.

Ухвалою судді від 19.04.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб .

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Так, позивач у своєму позові просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № від 14.07.2016 в розмірі 87 635,46 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36 979,49 грн., заборгованості за річними відсотками у розмірі 6 232,01 грн., заборгованості за щомісячними відсотками у розмірі 31 549,50 грн., заборгованості за штрафними санкціями/пенею у розмірі 12 874,46 грн.

Позивач наголошує на тому, що загальна сума, що підлягає стягненню на його користь з відповідача становить 87 635,46 грн.

Так, позивач у своїй заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на транспортний засіб марки CHEVROLET, модель LUMINA 3.1, 1994 року випуску, а також транспортний засіб марки ВАЗ, модель 2108, 1990 року випуску, які належать відповідачу.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, заявником на підтвердження заявлених заходів забезпечення позову, не надано суду доказів на підтвердження вартості автомобілей.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Крім того, суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову обраним заявником способом не обґрунтована, оскільки, повідомлені ним обставини не дають підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову і якщо такий буде задоволено, то виконання рішення суду може бути утрудненим або неможливим в майбутньому, оскільки зазначений заявником вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява позивача задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю '"Фінансова Компанія" Центр Фінансових Рішень" про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю '"Фінансова Компанія" Центр Фінансових Рішень" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: