Справа № 457/10/17 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/2632/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шеремети Н.О.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 26 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Трускавецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, виконавчого комітету Трускавецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що він та відповідач ОСОБА_2 є рідними братами. У 1992 році він одружився з ОСОБА_5 У 1998 році дружина поїхала на заробітки в країну Італія. Відносини між ними ставали неприязними, конфліктними. Він розумів, що їх шлюб на межі розриву. У 2003 році його товариш ОСОБА_6 запропонував розпочати будівництво об»єкту нерухомості по вул. Стуса - павільйону магазину за спільним проектом. Оскільки він не хотів, щоб створене у майбутньому нерухоме майно було спільною сумісною власністю з ОСОБА_5, попросив свого товариша ОСОБА_7 оформити перший необхідний документ - договір оренди земельної ділянки на його ім»я. Пунктом 1.13 рішення Трускавецької міської ради №214 від 23.09.2003 було надано дозвіл на виготовлення проектів відведення земельної ділянки ТзОВ «Оптіма ЛТД», філії ЗАТ «Трускавецькурорт» ПМТП, підприємцю ОСОБА_7, підприємцю ОСОБА_8, підприємцю ОСОБА_9, підприємцю ОСОБА_10 по вул. Стуса для будівництва та обслуговування комплексу однотипних споруд-павільйонів. 22 липня 2004 року між Трускавецькою міською радою та ОСОБА_7 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0046 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування павільйону. Строк дії договору 3 роки. Коли про ці обставини дізнався його брат, він запропонував, щоб в подальшому всі документи оформляти на нього, оскільки йому можна довіряти, бо він близька людина. ОСОБА_2 у цей час вже тривалий період перебував на заробітках за кордоном в країні Італія. 19 листопада 2004 року Трускавецька міська рада прийняла рішення №418, яким припинила право оренди земельної ділянки площею 0,0046 га ОСОБА_7 за його добровільною згодою та надала в оренду терміном на 5 років цю земельну ділянку ОСОБА_2. 05 січня 2005 року між ОСОБА_2 та Трускавецькою міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки. Від імені ОСОБА_7 позивач спільно з іншими власниками павільйонів замовив розробку проекту у ліцензованої організації ПП «Крокус» та оплатив його виготовлення. Проект був погоджений Львівською обласною службою української державної інвестиційної експертизи. Від імені ОСОБА_2 було отримано в інспекції ДАБК при Трускавецькій міській раді дозвіл на виконання будівельних робіт №2-НБ-5 від 02.02.2005 та всі інші дозвільні документи. Протягом наступних трьох років позивач спільно з іншими співвласниками павільйонів здійснював будівництво об»єкту нерухомості. На будівельні матеріали, обладнання має квитанції, чеки, інші платіжні документи. Рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради №358 від 30.12.2008 було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, зокрема торгового павільйону по вул. Стуса. Цим рішенням новозбудованому об»єкту присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1, оформлено право власності на цей торговий павільйон на ОСОБА_2 21.01.2009 виконавчим комітетом Трускавецької міської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно торговий павільйон по АДРЕСА_1 загальною площею 51,8 кв.м. Власник - ОСОБА_2 Позивач зазначає, що донедавна факт належності йому павільйону визнавав і його брат. І з цього приводу у них ніколи не виникало суперечок. Місяць перед подачею позову до суду, позивач попросив відповідача приїхати у Трускавець для укладення договору дарування цього павільйону. Проте ОСОБА_2 відмовився і наголосив, що укладе з ним такий договір лише за умови, що він відмовиться від частки батьківського майна: будинку в с.Яструбичі Радехівського р-ну та квартири у м.Червонограді, на що позивач не погодився. Тоді брат сказав, що не буде укладати з ним ніяких договорів, а магазин продасть, бо він є де-юре його власником. Оскільки право власності позивача на торговий павільйон по АДРЕСА_1 не визнається відповідачем, таким чином він змушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 26 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано п.3 рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради №358 від 30.12.2008 року.

Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 30.12.2008 виконавчим комітетом Трускавецької міської ради.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно - торговий павільйон по АДРЕСА_1

Визнано право власності на торговий павільйон по АДРЕСА_1 загальною площею 51,8 кв.м. за ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1000 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що єдиним власником торгового павільйона по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом № 21617435 від 21.01.2009 про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Вказує, що саме йому було видано дозвіл на будівництво торгового павільйону і саме він є забудовником павільйону. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували про наявність у нього права власності на спірне майно. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Судом установлено, що пунктом 1.13 рішення Трускавецької міської ради №214 від 23.09.2003, копія якого знаходиться в матеріалах справи, було надано дозвіл на виготовлення проектів відведення земельної ділянки ТзОВ «Оптіма ЛТД», філії ЗАТ «Трускавецькурорт» ПМТП, підприємцю підприємцю ОСОБА_7, підприємцю ОСОБА_8, підприємцю ОСОБА_9, підприємцю ОСОБА_10 по вул. Стуса для будівництва та обслуговування комплексу однотипних споруд-павільйонів.

22 липня 2004 року між Трускавецькою міською радою та ОСОБА_7 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0046 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування павільйону.

Згідно рішення Трускавецької міської ради № 418 від 19 листопада 2004 року припинено право оренди земельної ділянки площею 0,0046 га ОСОБА_7 за його добровільною згодою та надано в оренду терміном на 5 років згадану земельну ділянку ОСОБА_2 - відповідачу по справі. 05 січня 2005 року між ОСОБА_2 та Трускавецькою міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки.

Рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради №358 від 30.12.2008 затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, зокрема торгового павільйону по вул.Стуса. Цим рішенням новозбудованому об»єкту присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1, оформлено право власності на цей торговий павільйон на ОСОБА_2 (а.с.27 т.1).

21.01.2009 виконавчим комітетом Трускавецької міської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - торговий павільйон по АДРЕСА_1 загальною площею 51,8 кв.м. Власник - ОСОБА_2

Право власності на вказаний об»єкт зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.28 т.1)

Задовольняючи позов суд першої інстанції, взявши до уваги покази свідків, які були допитані за клопотанням позивача, виходив з того, що позивач оформив та оплатив необхідні проектні та дозвільні документи та згідно них спільно з іншими співвласниками павільйонів розпочав будівництво об»єкту нерухомості за власні кошти, що стверджується платіжними документами на будівельні матеріали, копії яких знаходяться в матеріалах справи /а.с.142-174 т.1/, та прийшов до висновку, що позивач набув право власності на спірний об»єкт у відповідності до закону як на новозбудований (ст. 331 ЦК України) та введений в експлуатацію.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Зі змісту частини п»ятої статті 11 ЦК України випливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Порядок та умови набуття права власності на новостворене майно врегульовані положеннями ст.331 ЦК України. Відповідно до частини другої ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Зазначена стаття не передбачає можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-131 цс13.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК передбачає лише у статтях 335 і 376. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша ст. 328 ЦК).

Стаття 392 ЦК України, на яку покликається позивач в обгрунтування позовних вимог, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до положень ст. 876 ЦК України власником об»єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбаченого договором.

Встановивши, що право власності на торгівельний павільйон по АДРЕСА_1 відповідно до рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 30.12.2008 № 358 набув ОСОБА_2, який отримав дозвіл на виконання будівельних робіт (а.с.26 т.1) і був замовником будівництва зазначеної будівлі, що стверджується актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкту від 30.05.2008 (а.с.99-101 т.1), суд разом з тим визнав право власності на вказану будівлю на позивачем на підставі ст.ст. 331,392 ЦК України, не зазначивши з яких, передбачених ст.346 ЦК України підстав, припинено право власності відповідача на спірне приміщення.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції неправильно застосував норми ст.ст. 331, 392 ЦК України до спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним та скасування п.3 рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради № 358 від 30.12.2008 року, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.12.2008 виконавчим комітетом Трускавецької міської ради, скасування державної реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно - торговий павільйон по АДРЕСА_1 у м. Трускавці, визнання за позивачем права власності на вказане майно, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 26 вересня 2018 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Трускавецької міської ради про визнання недійсним та скасування п.3 рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради №358 від 30.12.2008; скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.12.2008 виконавчим комітетом Трускавецької міської ради; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно - торговий павільйон по АДРЕСА_1; визнання права власності на торговий павільйон по АДРЕСА_1 у м.Трускавці Львівської області загальною площею 51,8 кв.м. за ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 19.04.2019

Головуючий

Судді