Справа № 2-1309/11
ровадження № 22-ц/801/743/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Стадника І.М., Панасюка О.С.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4, на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 14 жовтня 2011 року, постановлену під головуванням судді Хлопецького О.С. у місті Бар Вінницької області, зі складенням її повного тексту 14 жовтня 2011 року,

у справі № 2-1309/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

Заявлений позов мотивований тим, що 07 липня 2005 року помер його батько ОСОБА_7, що постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельних ділянок отриманих під час розпаювання СВАТ «Подільське» села Комарівці: № 69 /ріллі/ площею 1,3791 га вартістю 12497,37 грн. та ділянки № 69 /під багаторічними насадженнями/ площею 0,8102 га вартістю 13467,33 грн.

Після смерті ОСОБА_7 спадкоємцем першої черги є він та його сестра ОСОБА_8, яка спадщину не прийняла та на неї не претендує, про що свідчить її заява. Інших спадкоємців, що мають право на спадщину не має.

Позивач прийняв спадщину після смерті батька шляхом управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою сільської ради.

ОСОБА_5 мав намір оформити спадщину в нотаріальній конторі, але виявилося, що спадкодавець не отримав державного акту про право на землю, а тому нотаріусом рекомендовано йому звернутись до суду.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 14 жовтня 2011 року справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно закрито. Визнано мирову угоду, відповідно до якої за ОСОБА_9 визнано право власності на земельну частку (пай), що знаходиться на території Комаровецької сільської ради Барського району за № 69 площею 1,3791 га ріллі та № 69 площею 0,8102 га багаторічних насаджень, що після роздержавлення та розпаювання земель СВАТ «Подільське» с. Комарівці Барського району значиться за ОСОБА_7.

ОСОБА_3, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала суду про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 є незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує його права та інтереси.

Мотивував апеляційну скаргу тим, що після смерті його діда ОСОБА_7 спадкоємцем першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦК України, крім позивача і відповідача по справі, був і його батько ОСОБА_10, який помер 10.06.2012, але був живий на момент відкриття спадщини. Дані факти підтверджуються свідоцтвом про народження апелянта, документом про народження його батька та свідоцтвом про його смерть.

Зазначив, що відповідно до припису ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Суд першої інстанції порушив вимоги закону, не витребував спадкової справи після смерті ОСОБА_7 та не залучив до справи інших спадкоємців.

Звернув увагу суду на те, що позивач ОСОБА_5 не прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 шляхом взяття його речей на зберігання, оскільки на момент смерті ОСОБА_7 вже не діяли положення ЦК УРСР.

Від сторін у справі відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Заслухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_4, обговоривши підстави апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що апеляційне провадження підлягає закриттю виходячи з наступного.

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України (у редакції цього Кодексу на час ухвалення оскаржуваного рішення), де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України (у редакції цього Кодексу на час ухвалення оскаржуваного рішення та строку на його апеляційне оскарження) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Згідно ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

В обґрунтування свого права на апеляційне оскарження апелянт ОСОБА_3, який не брав участі у справі, посилається на те, що після смерті його діда ОСОБА_7 спадкоємцем першої черги, крім позивача і відповідача по справі, був і його батько ОСОБА_10, який помер 10.06.2012 року, але був живий на момент відкриття спадщини. При цьому, посилаючись на положення ст. 1276 ЦК України вважає, що право на прийняття належної його батькові частки спадщини після смерті ОСОБА_7 перейшло до нього в порядку спадкової трансмісії.

Проте таки доводи апеляційної скарги не відповідають встановленим судом обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 1276 ЦК, якщо спадкоємець за заповітом або законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Статтями 1218, 1219 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу.

Отже правило, в силу якого відбувається спадкування в тих випадках, коли особа, закликана до спадкування, померла, не встигнувши висловити свою волю на прийняття чи на відмову від прийняття спадщини, має назву спадкової трансмісії. В таких випадках право спадкоємця прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття переходить до його власних спадкоємців. Таким чином, відбувається перехід у спадщину права спадкування.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер 07 липня 2005 року (а. с. 4), а ОСОБА_10 10 червня 2012 року (а. с. 36), а тому не виникає спадкова трансмісія, оскільки ОСОБА_10 після відкриття спадщини до закінчення шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 міг висловити свою волю на прийняття чи на відмову від прийняття спадщини.

Крім того, ОСОБА_10 помер після постановлення у даній справі 14 жовтня 2011 року ухвали Барським районним судом Вінницької області і міг скористатися своїм правом на її апеляційне оскарження. Проте таким правом не скористався і таке право не входить до складу спадщини, оскільки нерозривно повязане з особою спадкодавця.

Отже доводи скаржника щодо наявності у нього права на апеляційне оскарження рішення суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як роз'яснено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», якщо після прийняття апеляційної скарги до розгляду буде встановлено, що апеляційну скаргу подано особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на наведене, наявні правові підстави для закриття апеляційного провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 362, ч. 2 ст. 381, ст. 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4, на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 14 жовтня 2011 року у справі № 2-1309/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст ухвали складено 19.04.2019

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. М. Стадник

ОСОБА_11