Справа № 452/1468/17 Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/811/1543/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2018 року, постановлене в складі головуючого - судді Галина В.П., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 27.04.2011 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_5 . 19 травня 2014 року за час перебування у шлюбі, сторони придбали квартиру, яку зареєстрували на ім`я відповідача, а 24 березня 2015 року, під час перебування у шлюбі, вони придбали автомобіль марки CHEVROLET моделі AVEO типу загальний легковий седан-В, колір червоний, 2007 року випуску, із присвоєнням державного номерного знаку НОМЕР_1 , яку зареєстрували також на ім`я відповідача.

Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду від 08.06.2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідач у досудовому порядку відмовляється поділити спільне майно у вигляді квартири та автомобіля, які сторони придбали під час шлюбу. Зважаючи на те, що у них також є малолітня донька, яка проживає з позивачкою, вважала за необхідне заявити позов про поділ майна.

За час підготовки справи до розгляду, 25 квітня 2017 року її чоловік ОСОБА_3 продав автомобіль CHEVROLET моделі AVEO типу загальний легковий седан-В, колір червоний, 2007 року випуску (об`єм двигуна 1498 куб.см.). Враховуючи викладене, просила суд з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати житлову квартиру АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності її та чоловіка; визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину вказаної житлової квартири, яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати автомобіль марки CHEVROLET моделі AVEO типу загальний легковий седан-В, колір червоний, 2007 року випуску, таким, що був об`єктом права спільної їхньої сумісної власності; стягнути з відповідача на її користь половину (50%) вартості зазначеного автомобіля відповідно до суми його реалізації згідно договору купівлі-продажу, оформленого в ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві; та стягнути з відповідача усі документально підтверджені судові витрати позивача.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано житлову квартиру АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ ідеальну частину житлової квартири АДРЕСА_1 , яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнано автомобіль марки CHEVROLET моделі AVEO типу загальний легковий седан-В, колір червоний, 2007 року випуску, таким, що був об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 половину (50%) вартості автомобіля марки CHEVROLET моделі AVEO типу загальний легковий седан-В, колір червоний, 2007 року випуску відповідно до суми його реалізації згідно договору купівлі-продажу №8043/2017/430735 від 25.04.2017 р. оформленого в ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві в сумі 54 383 (п`ятдесят чотири тисячі триста вісімдесят три) гривні.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_4 сплачений нею судовий збір у розмірі 948 грн. 69 коп. (дев`ятсот сорок вісім гривень 69 коп.)

Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2018 року оскаржив відповідач ОСОБА_3 .

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні спору не застосовано ч. 3 ст. 57 СК України, згідно якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Звертає увагу також і на те, що поділене судом першої інстанції майно придбане за кошти грошову винагороду, отриману ним за участь у миротворчій місії (особисті кошти відповідача), а тому вважається особистою власністю відповідача, а не спільною сумісною власністю та поділу не підлягало.

Крім цього, зазначає, що з вимогою про визнання отримуваної відповідачем винагороди спільною сумісною власністю позивач не зверталась.

Стверджує, що судом першої інстанції не з`ясовано за які кошти придбано спірне майно та не встановлено режиму потрачених відповідачем коштів на придбання спірних квартири та автомобіля.

Просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Матеріалами справи встановлено наступне.

Із копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 27.04.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 27.04.2011 року у Бабинській сільській раді Самбірського району Львівської області.

Від спільного шлюбу сторін у них народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії договору купівлі - продажу квартири від 19.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Мінкевич А.А., ОСОБА_7 , діючи зі згоди дружини, ОСОБА_8 , продав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 , діючи зі згоди дружини ОСОБА_4 , купив вищевказану квартиру зі сплатою обумовленої грошової суми.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16.06.2017 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 ; форма власності приватна; розмір частки 1/1.

Згідно копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 вищевказана квартира розташована на першому поверсі п`яти поверхового будинку та складається з двох кімнат, житловою площею 23, 9 кв.м., перша кімната 8, 7 кв.м., друга кімната 15, 2 кв.м., кухня 7, 2 кв.м., а всього загальна площа квартири становить 42, 8 кв.м.

Згідно копії про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 є власником транспортного засобу автомобіль марки CHEVROLET моделі AVEO типу загальний легковий седан-В, колір червоний, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; дата первинної реєстрації 24.12.2007 року; дата реєстрації за відповідачем 24.03.2015 року.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Із довідок виданих військовою частиною НОМЕР_3 м. Новий Калинів про доходи ОСОБА_3 у період 2012 - 2013 років відомо, що загальна сума доходу за період з червня 2012 року по листопад 2012 року становить 10 048 грн. 37 коп., а за період з березня по серпень 2013 року - 5 946 грн. 78 коп.

Згідно довідки виданої військовою частиною НОМЕР_4 від 10.08.2013 року відомо, що відповідач ОСОБА_3 з 30.11.2012 року по 10.08.2013 року на підставі Закону України від 05.07.2012 року № 5058-VІ проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 (18 окремий вертолітний загін українського миротворчого контингенту Місії Організації Об`єднаний Націй зі стабілізації у ДР Конго, місто Гома).

Із копії грошового атестату № 114 виданого ОСОБА_3 відомо, що за період із 30.11.2012 року по 10.08.2013 року йому нарахована щомісячна грошова винагорода в сумі 18 704, 63 дол. США.

Згідно довідки виданої військовою частиною НОМЕР_4 від 03.02.2015 року відомо, що ОСОБА_3 з 31.05.2014 року по 03.02.2015 року на підставі Закону України від 05.07.2012 року № 5058-VІ проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 ( 18 окремий вертолітний загін українського миротворчого контингенту Місії Організації Об`єднаний Націй зі стабілізації у ДР Конго, місто Гома).

Із довідок виданих ПАТ «Укрзалізниця» про доходи ОСОБА_4 за період 2012-2014 рр. відомо, що її дохід за період з січня 2012 року по грудень 2012 року з врахуванням утримань складає 23 145 грн. 42 коп., за період з січня 2013 року по серпень 2013 року 18 315 грн. 18 коп., а за період з травня 2014 року по лютий 2015 року 28 400 грн. 43 коп.

Із копії договору купівлі-продажу № 8043/2017/430735 від 25.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 в особі ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_10 придбав транспортний засіб марки CHEVROLET моделі AVEO типу загальний легковий седан-В, колір червоний, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1498 куб.см. В транспортного засобу становить 108 765 грн. 79 клоп. (сто вісім тисяч сімсот шістдесят п`ять грн. 79 коп.).

Статтями 60, 61 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільно сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Таким чином, право спільної сумісної власності подружжя, на майно, набуте у шлюбі, презюмується законом.

Відповідно до ст. ст. 179, 183 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Неподільною річчю є, зокрема, автомобіль.

За приписами ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені законодавцем у ст. 71 СК України.

Відповідно до вказаної правової норми майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснено в п.п. 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, ОСОБА_3 вказує, що отримана ним грошова винагорода, за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_4 та участь у миротворчій місії (18 окремий вертолітний загін українського миротворчого контингенту Місії Організації Об`єднаний Націй зі стабілізації у ДР Конго, місто Гома), за яку придбано спірне майно, є його особистою власністю, а тому суд при вирішенні справи мав застосувати вимоги ч. 3 ст. 57 СК України.

Однак, колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Про належність до особистої приватної власності не звичайних премій, які нараховуються працівникові за місцем його праці (наприклад, премії до певного свята або професійного дня працівника), а таих, що надаються за особисті заслуги людини і відзначають її внесок у розвиток науки, культури, мистецтва, спорту, вказують приписи ч. 3 ст. 57 СК України. При цьому, такі премії та нагороди віддзеркалюють особисті здібності одного з подружжя і є результатом його творчої праці.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що грошова винагорода, яку щомісячно протягом певного строку отримував відповідач, є заробітною платою, і тому не може вважатись особистою власністю відповідача.

Таким чином вбачається, що сторони на момент придбання квартири проживали в шлюбі, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, доходи, отримані сторонами витрачалися в інтересах сім`ї і кошти, за які придбано квартиру є спільними коштами подружжя, на підставі чого суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю.

Колегія суддів погоджується з висновком про те, що відповідач під час розгляду справи, не довів, що кошти витрачені на придбання спірної квартири є його особистою власністю.

Таких доказів відповідачем не надано і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що після другого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_4 , яка базувалася у ДР Конго, відповідач зміг придбати автомобіль за свої особисті кошти, є безпідставними і також не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів про таке ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль набутий під час шлюбу, сторонами не надано доказів, які б спростовували цей факт, або підтвердили факт придбання такого відповідачем за особисті кошти, а відтак вказаний автомобіль є спільним майном подружжя.

Вірними є і висновки суду, що ціна автомобіля, вказана у договорі купівлі продажу, за яку відповідач відчужив такий без згоди позивача вже під час розгляду справи в суді, є фактичною вартістю автомобіля на момент продажу, оскільки позивачем не надано допустимих доказів, які б спростовували таку вартість.

Відповідно до приписів ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Оскільки судом встановлено, що автомобіль вибув із володіння сторін, договір купівлі-продажу не визнавався сторонами недійсним, відтак, залишити такий у спільному користуванні сторін, як неподільну річ, згоди на розподіл якою не досягнуто, не можна, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що до стягнення в користь позивача підлягає 1/2 частина вартості проданого автомобіля, яку до продажу отримав саме відповідач, тобто 54 383 грн. 00 коп.

З урахуванням вище наведеного, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення. Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2018 року немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.
Судді: Бойко С.М.
Ніткевич А.В.