Справа № 211/4220/18
Провадження № 2/211/265/19
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

за відсутності: відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, вказавши, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1.

З відповідачкою ОСОБА_3 з 27.04.1984 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 20.10.2016 року було розірвано.

Від шлюбу з ОСОБА_3 мають доньку ОСОБА_4.

Сімейно-шлюбні відносини з відповідачем ОСОБА_3 не склалися та були припинені. Відповідач ОСОБА_3, забравши доньку ОСОБА_4 разом з її дітьми, переїхали мешкати до родичів на територію Російської Федерації, проте залишилися зареєстровані у вказаній квартирі.

Нараховані комунальні платежі відповідачі не сплачують, тому він змушений нести ці витрати за відповідачів, що значно погіршує його матеріальний стан, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою № 9 будинку № 11 по вул. Сахарова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 01.03.2019 року позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, так як відповідачі у грудні 2015 року виїхали до Росії.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні 01.03.2019 року позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. В подальшому звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, повідомлені про день та час розгляду справи.

Допитані в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні 01.03.2019 року суду пояснили, що вони є сусідками позивача та підтвердили той факт, що відповідачі не мешкають за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сахарова, 11/9, з грудня 2015 року.

Вислухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

У судове засідання 19.04.2019 року сторони по справі не зявились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні встановлено, що 27.04.1984 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 зареєстровали шлюб (а.с. 11 копія свідоцтва про шлюб).

Відповідно до рішення РВК № 67/1 від 13.03.1992 року сімї ОСОБА_3, яка складалась з ОСОБА_1, ОСОБА_3 та їх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, було надано ордер на право заняття житлового приміщення у КПВБО «Домобудівельник» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Академіка Сахарова, 11/9 (а.с. 9 копія ордеру).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.10.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 було розірвано (а.с. 12 копія рішення).

Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.07.2018 р., виданої Житлово-будівельним кооперативом «Домобудівельник-IV», на даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 (уповноважений власник), ОСОБА_3 (колишня дружина), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук), ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 (онук) (а.с. 13 копія довідки).

У матеріалах справи міститься Акт про не проживання від 17.07.2018 року, складений мешканцями сусідніх квартир будинку № 11 по вул. Сахарова в м. Кривому Розі, підтверджений головою ЖБК «Домобудівельник-IV» ОСОБА_13, із змісту якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_11, ОСОБА_12 не мешкають з грудня 2015 року (а.с. 14 копія акту).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експерті; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів сторонами по справі до суду не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу по наявних у ній доказах.

Оскільки відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України встановлено обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції та несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Позивач у своєму позові зазначає, що він є уповноваженим наймачем квартири АДРЕСА_3, тому на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України просить суд визнати відповідачів по справі такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Але відповідно до наданих суду документів, а саме копії ордеру та копії довідки ЖБК «Домобудівельник-IV» вбачається, що квартира розташована у ЖБК «Домобудівельник-IV» та позивач є уповноваженим власником даної квартири.

Відповідно до ст. 133 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру.

Згідно ст. 141 ЖК України, особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_7 народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім'ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. Заселення квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться за ордерами, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_7 народних депутатів. Відмову у видачі ордера може бути оскаржено в судовому порядку.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року (зі змінами) «Про практику застосування суддями законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз'яснено, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

З наданих суду доказів судом достовірно встановлено, що квартира АДРЕСА_3 була надана ОСОБА_1 відповідно до рішення РВК № 67/1 від 13.03.1992 року як члену КПВБО «Домобудівельник», та у дану квартиру позивач заселився на підставі ордеру на право заняття житлового приміщення разом зі своєю сімєю, яка складалась з ОСОБА_3 та їх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9

Враховуючи, що дана квартира була набута подружжям ОСОБА_9 під час шлюбу, та відповідно до приписів чинного законодавства імовірно є спільним майном подружжя ОСОБА_9, якщо вони повністю сплатили пайові внески. Суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, так як останнім не доведено факт того, що він є саме уповноваженим наймачем квартири АДРЕСА_3, що є підставою для застосування саме ст. ст. 71, 72 ЖК України. Позивачем не надано повної інформації щодо форми власності даної квартири, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також суд вважає необхідним зауважити щодо визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування даною квартирою. Як вже було раніше встановлено судом, у довідці про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.07.2018 р., виданої Житлово-будівельним кооперативом «Домобудівельник-IV», зазначено, що на даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 (уповноважений власник), ОСОБА_3 (колишня дружина), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук), ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 (онук). Тобто у випадку задоволення позовних вимог позивача у даній квартирі залишились би зареєстровані малолітні ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, які є дітьми ОСОБА_4 Але відповідно до п. 18 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру»№ 207 від 02.03.2016 рок, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Враховуючи вищевказане, дана позовна вимога є неприпустимою, так як малолітні діти не можуть бути зареєстровані у помешканні окремо від батьків або одного із батьків.

Тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_14

Повний текст судового рішення складений 26.04.2019 року.