Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 640/6098/16-ц

провадження № 61-20345св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В.І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Базис»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 як представника ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року у складі судді Сенаторова В. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Бездітка В. М., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис»(далі - ПАТ «АКБ «Базис», банк) про стягнення 138 671,91 грн боргу за депозитними договорами, укладеними між сторонами.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що між сторонами у 2011 - 2012 роках укладено вісім депозитних договорів, за умовами яких він вніс грошові кошти на депозитні рахунки, відкриті у банку, а банк зобов'язався їх повернути у встановлені договорами строки та сплатити визначені умовами договорів відсотки, однак у визначені строки банк свої зобов'язання не виконав, суми вкладів та нараховані на них відсотки не повернув.

Станом на 28 серпня 2012 року на його поточному рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ «АКБ «Базис» знаходилися грошові кошти за депозитними договорами на загальну суму 338 671,91 грн.

25 жовтня 2012 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб йому виплатив 200 тис. грн. Оскільки решту грошових коштів у розмірі 138 671,91 грн банк йому не повертає, просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спір про право позивача на стягнення з банку 138 671,91 грн за депозитними договорами вирішений 28 вересня 2012 року Київським районним судом м. Харкова при розгляді справи № 2012/13785/2012 за його позовом до банку про стягнення заборгованості за договорами депозитних вкладів. Звернення позивача з даним позовом свідчить про його спробу повторно стягнути з ПАТ «АКБ «Базис» грошові кошти, які вже були стягнуті рішенням суду, що набрало законної сили і знаходиться на виконанні.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним і справедливим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 26 грудня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 як представник ОСОБА_4просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року, і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_4

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Предметом розгляду у справі № 2012/13785/2012 було не стягнення грошових сум, а зобов'язання відповідача вчинити дії (повернути вклади та відсотки за договорами на загальну суму 338 671,91 грн). Предмети у цих справах є різними, а тому наявність попереднього судового рішення не є перешкодою для розгляду цього спору, а інших підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 судами не наведено.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що у період з 11 січня 2011 року до 29 березня 2012 року ОСОБА_4 уклав з ПАТ «АКБ «Базис» договори банківських вкладів:

- 11 січня 2011 року № 24/1, на підставі якого він 11 січня 2011 року вніс на відкритий у банку депозитний рахунок № НОМЕР_2 1 тис. грн, 12 квітня 2011 року 3 тис. грн, 04 травня 2011 року 34 тис. грн, а банк зобов'язався повернути йому суму вкладу після закінчення строку дії договору 11 липня 2012 року та сплатити 21,5 % річних на умовах та в порядку, встановленому договором;

- 12 квітня 2011 року № 296/1, на підставі якого він вніс на відкритий у цьому депозитний рахунок № НОМЕР_3 банку 101 тис. грн, а банк зобов'язався повернути йому суму вкладу після закінчення строку дії договору 13 квітня 2012 року та сплатити 16,5 % річних на умовах та в порядку, встановленому договором;

- 06 травня 2011 року № 383/1 (строковий Золота Гільдія Пенсійний), на підставі якого він 06 травня 2011 року вніс на депозитний рахунок № НОМЕР_4 відкритий у цьому банку 1 тис. грн та 30 червня 2011 року 133 300 грн, а банк зобов'язався повернути йому суму вкладу після закінчення строку дії договору 07 травня 2012 року та сплатити 17 % річних на умовах та в порядку, встановленому договором;

- 30 червня 2011 року № 602/1 (строковий Золота Гільдія Пенсійний), на підставі якого він вніс на депозитний рахунок № НОМЕР_5 відкритий у цьому банку 30 червня 2011 року 1 021,49 грн, 07 листопада 2011 року 4 200 грн, а банк зобов'язався повернути йому суму вкладу після закінчення строку дії договору - 01 липня 2012 року, та сплатити 16 % річних на умовах та в порядку встановленому договором;

- 06 грудня 2011 року № 941/1 (строковий Золота Гільдія Пенсійний), на підставі якого він вніс на депозитний рахунок № НОМЕР_6 відкритий у цьому банку 06 грудня 2011 року 4 886,69 грн, а банк зобов'язався повернути цю грошову суму вкладнику після закінчення строку дії договору - 07 грудня 2012 року, та сплатити 16,5 % річних на умовах та в порядку встановленому договором;

- 07 лютого 2012 року № 103/1 (строковий Золота Гільдія Сімейний), на підставі якого він вніс на депозитний рахунок № НОМЕР_7 відкритий у цьому банку 5 500 грн, а банк зобов'язався повернути цю грошову суму вкладнику після закінчення строку дії договору - 06 травня 2012 року, та сплатити 25 % річних на умовах та в порядку встановленому договором;

- 07 березня 2012 року № 181/1 (строковий Золота Гільдія Пенсійний), на підставі якого він вніс на депозитний рахунок № НОМЕР_8 відкритий у цьому банку 6 245 грн, а банк зобов'язався повернути цю грошову суму вкладнику після закінчення строку дії договору - 09 березня 2013 року, та сплатити 20 % річних на умовах та в порядку встановленому договором;

- 29 березня 2012 року № 239/1 (строковий Золота Гільдія Пенсійний), на підставі якого він вніс на депозитний рахунок № НОМЕР_9 відкритий у цьому банку 26 987,35 грн, а банк зобов'язався повернути цю грошову суму вкладнику після закінчення строку дії договору - 31 березня 2013 року, та сплатити 20 % річних на умовах та в порядку встановленому договором.

ПАТ «АКБ «Базис» умови укладених депозитних договорів не виконав, грошові кошти та нараховані відсотки, що передбачені умовами договорів, не повернув.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2012 року, ухваленим у справі № 2018/13785/2012, зобов'язано ПАТ «АКБ «Базис» повернути ОСОБА_4 338 671,91 грн заборгованості за вищевказаними договорами банківських вкладів.

25 жовтня 2012 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив 200 тис. грн ОСОБА_4 як гарантовану суму, передбачену Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача 138 671,91 грн як різницю між сумою неповернутих вкладів з відсотками, яка становить 338 671,91 грн, та виплаченими Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 200 тис. грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів як різниці між сумою неповернутих банківських вкладів за укладеними сторонами договорами та розміром виплачених позивачу Фондом гарантування вкладів грошових коштів.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною першою статті 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у спірних правовідносинах.

За змістом пункту 1 частини п'ятої статті 36 вказаного вище Закону передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Як убачається із частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень.

Введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів на користь кредитора банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів, зокрема, вимог вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Ураховуючи наведене, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 відсутні.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково з ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, неправильно застосували норми матеріального права, ухваливши по суті правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Тому мотивувальну частину рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року необхідно змінити з урахуванням висновків, сформульованих у цій постанові.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 як представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат