Справа № 375/2440/18
Провадження № 2/375/171/19
Р І Ш Е Н Н Я
08.02.2019 Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Литвина О.В.,
при секретарі - Юрченко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа - головний державний виконавець Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області
про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що спірний виконавчий напис є незаконним, оскільки на час його вчинення: заборгованість за вказаним кредитним договором не була безспірною і вона не отримувала за 30 днів до вчинення напису жодних вимог від кредитора про необхідність погашення заборгованості; існувало рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30.11.2011 про відмову ПАТ КБ "ПриватБанк" у позові до неї про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором; минуло три роки з дня виникнення права вимоги кредитора.
Відповідачі, які належним чином повідомлені про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, не скористалися своїм правом та не направили до суду відзив на позовну заяву, а тому суд ухвалює вирішити спір на підставі наявних у справі доказів.
Будучи належним чином повідомленими, учасники та їх представники у судове засідання не зявилися. Натомість, представник позивача, відповідач - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та третя особа - головний державний виконавець Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_4 подали заяви, якими просять розглянути справу за їх відсутності. Відповідач в особі ПАТ КБ "ПриватБанк" про причину неявки у судове засідання свого представника не повідомив, заяви про розгляд справи за відстуності останнього не подав.
Дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів і що також гарантовано ст.124 Конституції України.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань.
З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті.
З наявної у матеріалах справи копії заяви позичальника № KIXRRX05430023 від 04.06.2007 та отриманого судом витягу з ЄРДПОУ вбачається, що між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником прав і обовязків якого являється відповідач ПАТ КБ "ПриватБанк", було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 2355.60 грн., кінцевий строк повернення якого за договором був визначений датою - 04.06.2008. Позаяк, позивач належним чином умови договору не виконувала і що стало предметом цивільної справи за позовом до неї банку, у задоволенні якого судом було відмовлено у звязку із пропуском строку позовної давності і на що вказує рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30.11.2011, яке на час вчинення спірного виконавчого напису було таким, що набрало законної сили.
На виконання спірного виконавчого напису головним державним виконавцем Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_4 17.09.2018 відкрито виконавче провадження ВП № 57221728.
З метою вирішення у відповідності до вимог закону даного спору слід також зазначити встановлену судом обставину в тім, що позивач, уклавши 28.11.2008 шлюб, стала мати прізвище "Савченко" і на що вказує наявні у матеріалах справи копія паспорта на її імя та свідоцтва про шлюб.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»).
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п.2 вказаного Переліку вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, проводиться на підставі оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
За викладеного слід дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таке право боржника передбачають положення статті 50 Закону «Про нотаріат», за якими нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису та чи не минуло з дня виникнення права вимоги не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
З рішення Рокитнянського районного суду Київської області у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, у задоволенні якого судом відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності, вбачається, що сума заборгованості не може вважатися безспірною. За твердженням позивача, які жодним чином не намаглися спростувати відповідачі у справі, вона також вважає заборгованість спірною і зазначає, що не отримувала перед вчиненням виконавчого напису жодної вимоги від позивача про необхідність погашення кредитної заборгованості у зазначеній у спірному виконавчому написі сумі.
Окрім того, як слідує з матеріалів справи, зокрема зі спірного виконавчого напису нотаріуса, стягнення проводилось за період з 04.06.2007 по 01.04.2016, що становить вісім років девять місяців дадцять вісім днів.
Відповідно до умов кредитного договору останній був строковим і термін погашення заборгованості за ним був визначений сторонами датою - 04.06.2008. Тобто, перебіг строку вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до позивача розпочався саме із вказаної дати. Відлік від цієї дати до дати вчинення виконавчого напису становить період часу тривалістю більше трьох років.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано обидві умови для винесення напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості та умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Крім того, слід врахувати, що звертаючись до нотаріуса щодо винесення виконавчого напису банк достеменно знав про наявність згаданого рішення Рокитнянського районного суду Київської області, однак не повідомив про рішення суду нотаріуса, таким чином в якійсь мірі ввівши останнього в оману щодо відсутності спору щодо суми заборгованості.
Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави суд приходить до висновку про доведеність обставин позову.
Встановлені фактичні обставини спору дають суду підстави дійти висновку про те, що позовна вимога грунтується на вимогах закону.
Оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн підлягає у відповідності до ст.141 ЦПК України стягненню на її користь з відповідача у справі ПАТ КБ "ПриватБанк".
ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-83, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд -
Рішення може бути оскаржено шляхом подання на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Рокитнянський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повне обгрунтування рішення виготовлено 14.02.2019.

Суддя О.В. Литвин

Рішення набрало законної сили "___"_____________________________20___