Справа № 453/85/19 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/598/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - Гороха Віталія Володимировича на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», за участю третьої особи - Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2019 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Гороха Віталія Володимировича про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», з участю третьої особи - Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - відмовлено.

Ухвалу суду через свого представника Гороха Віталія Володимировича оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на те, що в заяві про забезпечення позову позивач просив винести ухвалу, якою до набрання рішенням суду законної сили зупинити стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. від 27.09.2007 року №2282.

Звертає увагу, що боржник (позивач) оскаржує в судовому порядку виконавчий документ (виконавчий напис нотаріуса), в зв»язку з чим заяви про забезпечення позову є співмірною із заявленими вимогами до відповідача, повністю відповідають положенням ЦПК України та не можуть вважатися фактичним задоволенням по суті позовних вимог до розгляду справи.

Просить скасувати ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2019 року та вжити заходи забезпечення позову: зупинити стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. від 27 вересня 2007 року №2282 до набрання рішенням суду законної сили.

Сторони у справі в судове засідання не з'явились, хоч належним чином повідомлялися про час і місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч. 2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, в січні 2019 року ОСОБА_2 в особі належно уповноваженого представника - адвоката Гороха В.В. звернувся до Сколівського районного суду Львівської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. 27.09.2007 року, зареєстрований у реєстрі за № 2282.

Одночасно представником позивача подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій він просив постановити ухвалу, якою до набрання рішенням суду законної сили зупинити стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. від 27.09.2007 року № 2282. При цьому, заява обґрунтована тим, що на розгляді суду знаходиться позовна заява, якою ставиться під сумнів можливість виконання виконавчого напису нотаріуса та невжиття заходів щодо зупинення стягнення за виконавчим написом від 27.09.2007 року № 2282 може призвести до порушення прав позивача, а також потребуватимуть для їх відновлення значних зусиль та витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Згідно із роз'ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою до застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову, має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, проте, на думку суду, вид забезпечення позову, який обрано представником позивача фактично вирішує спір по суті заявлених вимог.

Під час розгляду справи «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ в п. 185 рішення від 23.01.2014р. нагадав, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов'язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Разом з тим, як зазначено в п. 168 цього рішення, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - Гороха В.В., суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що представником позивача не доведено, що невжиття зазначеного ним заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не доведено існування обставин можливої або незворотної реалізації земельної ділянки у подальшому, а також того, що шляхом задоволення вказаної заяви про забезпечення позову представник позивача фактично просить ухвалити рішення по суті позовних вимог до розгляду справи, що не є співмірним із заявленими вимогами до відповідача.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, 25 березня 2019 року позивач ОСОБА_2 подав заяву про залишення без розгляду його позову до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», за участю третьої особи - Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

За вказаних обставин, необхідність у забезпеченні вищезгаданого позову відсутня.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів, а відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2019 року про забезпечення позову залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Гороха Віталія Володимировича - залишити без задоволення.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 травня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.