УХВАЛА

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 755/12741/17

провадження № 61-7497ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Зазначала, що з 29 травня 2012 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Подільського районного суду

м. Києва від 24 січня 2017 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року з відповідача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3 000,00 грн.

Посилаючись на те, що діти проживають з нею, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не надає, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 3 000,00 грн щомісячно з наступною індексацією, до повноліття дитини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року прийнято відмову представника позивача від позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині стягнення аліментів за період з 08 листопада

2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року та закрито у цій частині провадження у справі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Ціна позову у даній справі становить 18 000,00 грн, яка станом на 01 січня

2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00х100=192 100,00).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Разом з тим, у касаційній скарзі заявник посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, проте вказані посилання є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 176 ЦПК України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 30 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 21 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун