Дата документу 17.04.2019
Провадження № 2/334/72/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Гнатюка О.М.

При секретарі Алєйніковій О.В.,

За участі представника позивача ОСОБА_1,

Відповідача ОСОБА_2,

Відповідачки ОСОБА_3,

Представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши в приміщенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 7 червня 2013 року, реєстр 2643; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати.

Одночасно із позовом до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначив, що у випадку задоволення позовних вимог судове рішення буде підставою для вчинення відповідних дій органом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Суд, оглянувши матеріали справи, вислухавши доводи учасників, встановив наступне.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою для його недійсності (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв'язку із вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 цього Кодексу).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України обов'язковість судового рішення закріплено як одну з основних засад судочинства, яка з огляду на положення ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ст. 149 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 158 ЦПК України).

Відповідно до п.п 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149 159 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Вжити заходи щодо забезпечення позову.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, як належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 7 червня 2013 року, реєстр 2643.

Стягувачем за даною ухвалою, що є виконавчим документом, є:

ПАТ «УКРСОЦБАНК» ід.код 00039019, рах. №0005 в ПАТ «Укрсоцбанк» МФО 300023, (03150, м. Київ, вул. Ковпака 29) .

Боржником за даною ухвалою є:

ОСОБА_5, ІНН НОМЕР_1, 69096, АДРЕСА_2.

ОСОБА_2, ІНН НОМЕР_2, 69096, АДРЕСА_3.

ОСОБА_3, ІНН НОМЕР_3, 69096, АДРЕСА_3.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду в п'ятнадцятиденний строк.

Оскарження ухвали не зупиняє її дії.

Суддя О.М. Гнатюк