465/2252/19
2-з/465/56/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2019

Суддя Франківського районного суду м. Львова Ванівський Ю.М. розглянувши заяву ОСОБА_1, про забезпечення позову до відкриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, а саме Заборонити директору Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» або особі, яка виконує його обовязки, а також іншим посадовим особам Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення трудових правовідносин між Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» та ОСОБА_1, - до вирішення спору (справи) по суті.

Заяву мотивує тим, що 21.06.2016 року ОСОБА_1 почав працювати у Львівському коммунальному підприємстві «Львівелектротранс» на посаді юрисконсульта 1 кат. (копія наказу додається),

12.10.2016 року наказом ЛКП «Львівелектротнас» за № 302 заявника включено до складу тендерного комітету підприємства.

11.04.2018 року ОСОБА_1 призначено начальником юридичного відділу ЛКП «Львівелеклтротранс».

26.02.2019р. директором Відповідача ОСОБА_2 було прийнято наказ за № 58 «Про попередження про скорочення штату та переведення працівників», який передбачає скорочення штатної одиниці посади начальника юридичного відділу ЛКП «Львівелектротрнас» з 01.05.2019 року та попередження заявника про наступне вивільнення.

В період з 11 по 20 березня ОСОБА_1 перебував у відпустці.

15.03.2019 року ОСОБА_2 було звільнено з посади директора ЛКП «Львівелектротранс», а , натомість виконання обовязків директора наказом Управління транспорту Департаменту ЖГІ ЛМР за № 19-к від 15.03.2019 року покладено на головного інженера підприємства ОСОБА_3.

22.03.2019 року, коли заявник вже був на роботі на своїй посаді начальника юридичного відділу, виконуючим обовязки директора ОСОБА_3 без візи ОСОБА_1, як начальника юридичного відділу ЛКП «Львівелектротранс» та без будь-яких консультацій з ним було підписано наказ № 89, яким заявника було виведено із членів тендерного комітету з 22.03.2019 року «У звязку із тим, що з 01.05.2019р скорочується посада начальника юридичного відділу ОСОБА_1В.».

В період з з 25 по 29 березня 2019 року позивач знову перебував у відпустці.

01 квітня 2019 року в перший день після виходу заявника з відпустки перед початком щотижневої наради керівників структурних підрозділів Відповідача, виконуючим обовязки директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_3 в присутності всіх учасників наради було оголошено про недопущення заявника до участі в цій і наступних нарадах без пояснення причин такого.

Того ж дня ОСОБА_1 начальником відділу кадрів відповідача ОСОБА_4 було вручено під підпис копію розпорядження виконуючого обовязки директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_3 від 01.04.2019 року за № 18 «Про надання звіту», яким ОСОБА_1 зобовязано в термін до 03.04.2019 року надати звіт про стан усіх судових справ, в яких заявник здійснював юридичний супровід, без вказання періоду, за який потрібно надати звіт та посади ОСОБА_1, з чого вбачається вимога про надання такого звіту за весь період роботи ОСОБА_1 на ЛКП «Львівелектротранс», тобто з 21.06.2016 року (копія розпорядження додається). При цьому, іншим працівникам, які в даний період працювали юристами й супроводжували судові справи, аналогічні вимоги про надання кожним з них відповідного звіту не ставились.

04.04.2019 року в кінці робочого дня близько 16 год 00 хв. за письмовою вказівкою виконуючого обовязки директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_3 від 03.04.2019 року начальник служби безпеки підприємства ОСОБА_5 запросив ОСОБА_1 у свій кабінет та заявив вимогу про ознайомлення із службовою запискою головного бухгалтера підприємства ОСОБА_6 від 03.04.2019 року та про складання письмового пояснення по суті заданих питань, яке Позивачу слід було зареєструвати в приймальній керівника Відповідача у термін до 17 год. 00 хвилин.

На прохання заявника про надання змоги отримати копію чи зробити фотокопію даної службової записки, щоб можна було детально вникнути в її суть та надати вичерпне пояснення, ОСОБА_5 в присутності працівника свого підрозділу ОСОБА_7 в несмішливій й зверхній формі відмовив у цьому, пославшись на конфіденційність даних, що містила дана службова записка. Насправді, в службовій записці головного бухгалтера підприємства ОСОБА_6 від 03.04.2019 року йшлось про, начебто, зайво понесені витрати Відповідача на виконання судового рішення та на послуги адвоката у відповідній справі, в звязку з чим ОСОБА_6 була висловлена думка про некомпетентність заявника, як начальника юридичного відділу.

Заявнику вдалось у вказаний йому термін , тобто до 17 години 00 хвилин 04.04.2019 року написати своє пояснення та подати його через приймальну .

11.04.2019 року наказом Управління транспорту Департаменту ЖГІ ЛМР від 10.04.2019 року тимчасово виконання обовязків директора ЛКП «Львівелектротранс» на один день 11.04.2019 року було покладено на виконавчого директора відповідача ОСОБА_8.

Переглядаючи вхідну кореспонденцію підприємства, яка завше розписувалась на юридичний відділ, позивачем зауважено, що резолюціями в.о. директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_3 кореспонденція стала розписуватись не на керівника юридичного відділу, а на його підлеглого юрисконсульта 1 кат. ОСОБА_9

Всі накази, всупереч положенню про юридичний відділ (візуються не заявником , як начальником юридичного відділу, а юрисконсультом 1 кат. ОСОБА_9 Як приклад, даного факту свідчить копія наказу про відпустку Позивача від 15.04.2019 року за № 341-к, завізована ОСОБА_9

Таким мають місце дискримінація та утиски заявника в звязку із запланованим з 01.05.2019 року скороченням посади, яку він на даний час займає начальника юридичного відділу.

Вжиття судом заходу забезпечення позову дозволить ОСОБА_1 спокійно, без стресового напруження працювати, не піддаючись дискримінаційним діям зі сторони вищезазначених посадових осіб, та відстояти в суді свої права.

На підставі вищевикладеного, просить заяву задоволити.

За змістом ч. 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з приписами частини 2статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будьякій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та

інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 19 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріальноправових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 4постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Судом встановлено, що заявника ознайомлено з наказом ЛКП «Львівелектротранс» від 26.02.2019 року за № 58 «Про попередження про скорочення штату та переведення працівників»

На підставі вищевказаного наказу, ЛКП «Львівелектротранс» видано наказ від 22.03.2019 року № 89 «Про зміни у складі тендерного комітету»

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»встановлено,що у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позовушляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов'язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов'язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

З огляду на викладене, враховуючи наведені обставини, вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, а також те, що в разі зобов'язання відповідача та інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов'язків, судом наперед буде надано правову оцінку оспорюваному наказу без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, відтак суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, позивач не довів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в той час як забезпечення позову здійснюється лише з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149, 150, 152, 258-260, 261, 353 ЦПК України

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, про забезпечення позову до відкриття провадження у справі,- відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Відповідно до Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК Українип. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Суддя: Ванівський Ю.М.