Провадження № 2/752/2652/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.04.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Павлюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до ОСОБА_1 про визнання нікчемним договору купівлі-продажу квартири, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2018 року ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири нікчемним. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 15 березня 2011 року між ПАТ "ВіЕйБі банк" та ТОВ "Електротех" укладено договір про погашення боргу, за яким борг у сумі 65 675 251 грн. 90 коп., що виник на підставі кредитного договору № 89 від 09 серпня 2007 року, вважається погашеним за рахунок передавання боржником майнових прав на квартири, що розташовані на об"єкті, що будується за адресою: АДРЕСА_1 . 18 вересня 2014 року між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бочкарьовою А.В., зареєстрований в реєстрі за № 3442. 18 вересня 2014 року між сторонами укладено акт прийому - передачі до договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 3.1 договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1 585 493 грн. За договором вартість квартири занижена, банк поніс прямі збитки. Правочин вчинено за 1 585 493 грн., що за офіційним курсом НБУ становило 118 144,03 доларів США. 18 вересня 2014 року між сторонами був підписаний акт приймання - передачі до договору, відповідно до п. 3 якого підписанням цього акту приймання - передачі сторони підтверджують, що ними здійснено остаточний розрахунок за договором. Станом на дату підписання акту приймання - передачі до договору остаточний розрахунок між сторонами не відбувся. Розрахунок між сторонами було проведено 20.11.2014 року, тобто вже після прийняття Правлінням НБУ постанови № 733 "Про віднесення ПАТ "ВіЕйБі Банк" до категорії неплатоспроможних". На думку позивача, відповідач здійснював акумуляцію коштів на своєму вкладному рахунку з вкладних рахунків інших осіб та дроблення отриманих коштів з метою подальної оплати за квартири позивача. Зазначені вище дії відбувались з метою виведення розміщених коштів на вкладних рахунках шляхом придбання квартири, що належала на праві власності банку. Дії відповідача відбувались всупереч встановленим обмеженням НБУ та внутрішнім обмеженням позивача щодо виплати коштів. В обгрунтування завідомо суперечної інтересам держави і суспільства мети цивільних зобов"язань між відповідачем та банком також свідчить факт того, що розрахунок здійснювався після віднесення НБУ ПАТ "ВіЕйБі Банк" до категорії неплатоспроможних. Проведення зазначених операцій надало можливість власникам вкладів, розміри яких значно перевищують гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 200 000 грн. отримати суми вкладів повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами та є підставою для визначення нікчемності правочину.

За таких підстав, позивач просить визнати договір купівлі-продажу квартири, укладений 18 вересня 2014 року між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бочкарьовою А . В ., нікчемним.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 52)

10 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_1 надав до суду пояснення та заперечення на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

15 березня 2011 року між ПАТ "ВіЕйБі банк" та ТОВ "Електротех" укладено договір про погашення боргу, за яким борг у сумі 65 675 251 грн. 90 коп., що виник на підставі кредитного договору № 89 від 09 серпня 2007 року, вважається погашеним за рахунок передавання боржником майнових прав на квартири, що розташовані на об"єкті, що будується за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 4.1 договору про погашення боргу від 15 березня 2011 року передача майнових прав на квартири здійснюється за ціною 65 675 251 грн. 90 коп.,тобто рівною сумі боргу.

15 березня 2011 року сторони підписали акт приймання - передачі майнових прав на квартиру, за яким позивачу передаються майнові права на квартиру із будівельним номером НОМЕР_3 , загальною площею 91 кв.метр.

03 вересня 2013 року був підписаний акт приймання - передачі квартир, за яким загальна ціна квартири НОМЕР_4 (будівельний номер НОМЕР_3 ), загальною - фактичною площею 91,7 кв.метрів, визначається у розмірі 2 597 891,50 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 03.09.2013 р. становило 322 890,05 доларів США.

18 вересня 2014 року між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бочкарьовою А.В., зареєстрований в реєстрі за № 3442.

Відповідно до п. 1.1 договору на умовах, передбачених цим договором, продавець зобов"язується передати майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у власність покупцю, а покупець зобов"язується прийняти вказане майно та сплатити за нього обумовлену цим договором грошову суму.

18 вересня 2014 року між сторонами укладено акт прийому - передачі до договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до п. 3.1 договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1 585 493 грн.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що розрахунок за придбання квартири за цим договором проводиться покупцем (відповідачем) у безготівковій формі, в сумі, зазначеній в п. 3.1 договору, на рахунок продавця (позивач) номер НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ "ВіЕйБі Банк", шляхом надання покупцем (відповідач) до банку платіжного доручення на перерахування коштів з поточного рахунку покупця (відповідача), відкритого в ПАТ "ВіЕйБі Банк", грошових коштів в сумі заборгованості за цим договором, до моменту підписання цього договору.

18 вересня 2014 року між сторонами був підписаний акт приймання - передачі до договору, відповідно до п. 3 якого підписанням цього акту приймання - передачі сторони підтверджують, що ними здійснено остаточний розрахунок за договором.

Станом на дату підписання акту приймання - передачі до договору остаточний розрахунок між сторонами не відбувся. Розрахунок між сторонами було проведено 20.11.2014 року. Зокрема 11.11.2014 р. з рахунку ОСОБА_4 кошти в сумі 3 910 690,00 грн. та 524 000 грн. були перераховані на рахунок відповідача. 20.11.2014 р. з рахунку ОСОБА_5 кошти в сумі 1 237 000 грн. були перераховані на рахунок банку. 20.11.2014 р. з рахунку відповідача кошти в сумі 1 942 631 грн. були перераховані на рахунок банку.

Вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123 від 20 листопада 2014 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», відповідно до якого з 21 листопада 2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до положень ч.ч.1,5 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Фонд здійснює регулювання діяльності банків шляхом: 1) прийняття в межах своїх повноважень нормативно-правових актів, обов`язкових до виконання банками; 2) здійснення контролю за виконанням зобов`язань банків у зв`язку з їх участю в системі гарантування вкладів фізичних осіб; 3) виведення неплатоспроможних банків з ринку; 4) в інших формах, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 30 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частинами 1, 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 вказаної статті правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що правом вимоги про встановлення нікчемності правочинів з передбачених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав та застосування наслідків нікчемності правочинів, витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, відшкодування збитків, спричинених їх укладенням має саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або Уповноважена особа Фонду, як самостійний суб`єкт правовідносин в межах здійснення регулятивної функції, а не банк, який знаходиться на стадії тимчасової адміністрації або ліквідації.

Заявляючи вимоги, ПАТ «ВіЕйБі Банк» не довело наявності підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири від 18 вересня 2014 року нікчемним, передбачених п. п. 1,2, 3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Крім того, як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

До того ж, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 ЦК України).

Зокрема, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України ).

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 ЦК України).

З урахуванням наведеного, у даному випадку, на думку суду, наявність підписаного ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і що зовнішній вираз їх волі відповідає внутрішньому.

Суд вважає, що обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, при розгляді даної справи не встановлено.

Позивачем в силу вимог закону не надано доказів щодо наявності обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Доказів на підтвердження незаконності підстав набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 позивачем суду не надано, так само як й не здобуто останніх в ході розгляду справи.

Наявність рішення про призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» суд вважає само по собі не може свідчити про порушення прав позивача як власника та наявність дій з боку відповідача, які б обмежували права останнього, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу будь-яких заборон на реалізацією банком свого права власності на майно не існувало. Доказів на підтвердження зворотного з боку позивача в розпорядження суду не надано, так само як і доказів щодо заниження ціни квартири та наявності наслідків у вигляді прямих збитків банку, які послугували однією з причин визнання його неплатоспроможним.

Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Враховуючи викладене й те, що договір купівлі-продажу від 18 вересня 2014 року був укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та посвідчений нотаріально, то, на думку суду, його не можна вважати нікчемним, а тому з цих підстав позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, в ході розгляду справи представник позивача не просив суд визнати недійсним правочин в силу його нікчемності, а лише посилався на обставини та норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що, на думку суду, в даному випадку, не застосовуються, оскільки, по-перше, останні встановлюють правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюють відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначають повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків; по-друге, лише визначають обов`язок уповноваженої особи Фонду протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього закону, а не встановлюють й визначають в категоричній формі ознаки та підстави нікчемності правочину, а, по-третє, позивачем не наведено доказів, що свідчать про те, що сам факт укладення договору з ОСОБА_1 призвів до неплатоспроможності банку, позивач не зазначив, виконання яких зобов`язань стало неможливим внаслідок укладення такого правочину, не вказав кредиторів, перед якими виконання зобов`язань стало неможливим, а також не вказав і не довів причинно-наслідковий зв`язок між виникненням обов`язку перед ОСОБА_1 і неможливістю виконання зобов`язань перед іншими кредиторами.

Також в справі відсутні докази того, що банк до дня визнання його банкрутом за договором купівлі-продажу квартири, укладеним з відповідачем в даній справі взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого став неплатоспроможним і що саме через цей правочин позивач не зміг виконати свої зобов`язання перед іншими кредиторами.

Суд відхиляє посилання представника позивача на виконання розрахунку за договором купівлі-продажу в день, коли НБУ прийняв постанову про запровадження у позивача тимчасової адміністрації, оскільки вказані обставини не впливають на нікчемність правочину. Та обставина, що розрахунок за квартиру проведений за рахунок списання коштів третіх осіб з їх рахунків , не свідчить про наявність підстав, передбачених п.7 ч.3 ст. ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суду позивачем не були подані докази, що умови договору купівлі-продажу квартири, укладеного в вересні 2014 року передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку .

Крім того слід зазначити, що розрахунки були проведені до моменту введення у позивача тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи, яка вводилась лише з 21 листопада 2014 року, що підтверджується Постановою № 123 від 20.11.2014 року відповідно до якої розпочато з 21 листопада 2014 року процедуру виведення банку з ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію.

Посилання представника позивача на те, що відчуження квартири відбулося без погодження з НБУ, суддів не приймає, оскільки заборона на таке відчуження була введена 03 жовтня 2014 року Постановою НБУ № 631/БТ, а договір був укладений до прийняття такої постанови.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задововоленні позову Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до ОСОБА_1 про визнання нікчемним договору купівлі-продажу квартири.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: