Справа № 211/5751/18
Провадження № 2/211/527/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

19 квітня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

у відсутність:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3В .

розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користування власністю, вказавши, що їй на праві приватної власності в порядку спадкування належить 1 / 2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2017 року.

Вищевказаним рішенням суду за відповідачем також визнано право власності на 1 / 2 частину вказаної квартири.

Однак відповідач по справі перешкоджає їй користуватися власністю, не впускає в квартиру, не надає від квартири ключів. Вона намагалася в позасудовому порядку урегулювати спір, однак ОСОБА_3 все одно перешкоджає їй користуватися належною їй частиною квартири. Тому просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю - 1 / 2 частиною вказаної квартири та вселити її у квартиру, та стягнути судові витрати.

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи.

Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін».

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Позивач до суду не з`явилася іі представник ОСОБА_2 звернувся з заявою про розгляд справи за їх з позивачем відсутності, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явилася, про слухання справи повідомлялася відповідно до ст. 128 ЦПК України.

В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно до рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2017 року по цивільній справі № 211/2919/16-ц, за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 визнано право власності по 1 /2 частини за кожним на квартиру АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 24 лютого 2009 року (а.с. 6-8).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.04.2018 року дане рішення залишено без змін (а.с. 9-10).

Належну 1 / 2 частину вищевказаної квартири ОСОБА_1 зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 110 (а.с. 11).

Після реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав, ОСОБА_1 з метою урегулювання спору, щодо визначення права користування вказаною квартирою, 30.05.2018 року направила відповідачу лист, який останній отримав 02.06.2018 року (а.с. 12-13). В листі позивач просила відповідача надати їй ключі від квартири, та щоб він не перешкоджав їй в користування власністю.

Однак як зазначає позивач відповідач ключі від квартири не надав та перешкоджає їй користуватися власністю.

Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 та 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов"язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Згідно статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, позивач на даний час являється власником своєї частки спірної квартири, та вона має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством.

Судом безспірно встановлено, що позивач не має ключа від квартири АДРЕСА_3, відповідач заперечує проти користування позивачем вказаним житлом, доступу до нього не надає, чим чинить позивачу перешкоди у здійсненні нею права власності щодо користування належною їй часткою квартири.

У спростування зазначеного будь яких належних доказів з боку відповідача до суду не надходило.

Судом також встановлено, що між співвласниками не визначено порядок користування житловим приміщенням.

Спосіб судового захисту порушеного права обраний позивачами як вселення до спірної квартири не суперечить законодавству і може бути застосований судом.

У зв'язку з вище викладеним, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 264-265, 280-284,354-355 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 власністю 1 /2 частиною квартири АДРЕСА_2 та вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, сплачений нею судовий збір у розмірі 704 ( сімсот чотири ) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_5

Повний текс рішення складено 24.04.2019 року.