ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 27 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, після уточнення вимог остаточно визначила, що відповідачем у справі ОСОБА_2, а ОСОБА_4 третьою особою та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 940 170 грн., проценти за користування сумою позики в розмірі 434 000 грн., пеню в розмірі 18 164 084, 40 грн., штраф в розмірі 470 085 та витрати на сплату судового збору в розмірі 6 890 грн., а всього 20 015 229, 40 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 02.07.2013 надала у позику ОСОБА_2 кошти в сумі 33 000 євро строком до 02.07.2014 року. Позичальник умови договору не виконав, а тому виникла заборгованість в розмірі 20 008 339,40 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 27 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 02 липня 2013 року в сумі 8 221 634,34 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджував, що суд першої інстанції своїм рішенням фактично легалізував роботу позивача під час надання ним фінансових послуг, не звернув уваги, шо ОСОБА_3, займаючись фактично підприємницькою діяльністю, не сплачує податки, вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не заявляла позовних вимог про стягнення з відповідача простроченої плати за користування коштами з 03.07.2014 року до 22.02.2017 року з розрахунку 14 000 грн. щомісяця.

Також вказував, що суд першої інстанції не звернув уваги на правовий висновок ВСУ від 16.08.2017 року у справі № 6-2667цс17 та не звернув уваги на те, що позику отримував в гривнях, а не в іноземній валюті, і заборгованості по поверненню коштів перед позивачкою не має (т.1 а.с.116-121).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Полтавської області від 23 жовтня 2017 року справу передано до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя Триголов В.М., судді Карпушин Г.Л., Хіль Л.М. (т.1 а.с.123).

Ухвалою судді Апеляційного суду Полтавської області від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з підстав ненадання підтвердження сплати судового збору (т.1 а.с.124).

Ухвалою судді Апеляційного суду Полтавської області від 08 листопада 2017 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.132).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 листопада 2017 року справу призначено до розгляду (т.1 а.с.134).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Полтавської області від 26 грудня 2017 року в звязку з перебуванням судді Хіль Л.М. у відпустці, останню замінено на суддю Дорош А.І. (т.1 а.с.170).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Полтавської області від 15 січня 2018 року в звязку з перебуванням судді Карпушина Г.Л. у відпустці, останнього замінено на суддю Лобова О.А.(т.1 а.с.195).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 січня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі (т.1 а.с.206).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 квітня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зупинено до залучення у справу правонаступника третьої особи ОСОБА_4 в звязку з її смертю (т.2 а.с.90).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2018 року відновлено провадження у даній справі, в звязку з надходження до суду апеляційної інстанції листа з Верховного Суду про направлення матеріалів даної цивільної справи для розгляду касаційної скарги ОСОБА_2, справу призначено до слухання (т.2 а.с.97).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зупинено до залучення у справі правонаступника третьої особи ОСОБА_4 в звязку з її смертю (т.2 а.с.110).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року матеріали цивільної справи № 524/10219/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості направлено до Верховного суду для розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 січня 2018 року (т.2 а.с.111).

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2018 року відкрито провадження у даній справі. Витребувано справу (т.2 а.с.135).

23 травня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості направлено до Верховного Суду (т.2 а.с.143).

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 січня 2018 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості закрито, оскільки оскаржувана ухвала не підлягала оскарженню в касаційному порядку (т.2 а.с.145-146).

Указом Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указом Президента України від 28.09.2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів» Апеляційний суд Полтавської області ліквідовано, утворено Полтавський апеляційний суд, суддів переведено до Полтавського апеляційного суду.

20.02.2019 року справа надійшла до Полтавського апеляційного суду (т.2 а.с.148).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 20.03.2019 року визначено новий склад суду, а саме: головуючий суддя Лобов О.А., судді учасники колегії: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та справу передано для розгляду даному складу суду (т.2 а.с.149).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року закінчено підготовчі дії у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та справу призначено до слухання (т.2 а.с.151-152).

26 лютого 2019 року Полтавським апеляційним судом отримана інформаційна довідка зі Спадкового реєстру, якою підтверджений факт заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_4 (т.2 а.с.162-163).

Судове засідання, призначене на 13 березня 2019 року, відкладене у звязку з отриманням клопотання ОСОБА_2, який повідомив про перебуванні на лікуванні, долучивши світлокопію листка непрацездатності (т.2 а.с.169-170).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2019 року у приватного нотаріуса ОСОБА_7 витребувана належним чином завірена копія спадкової справи після померлої ОСОБА_4 (т.2 а.с.173-174).

Завірена світлокопія спадкової справи отримана Полтавським апеляційним судом 19 березня 2019 року (т.2 а.с.182-200).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року ОСОБА_8 залучений до участі у справі у якості правонаступника ОСОБА_4 (т.2 а.с.202-204).

Судове засідання 08 квітня 2019 року відкладене у звязку з неявкою у відповідача ОСОБА_2 (судова повістка вручена 28 березня 2019 року т.2 а.с.211) і правонаступника третьої особи ОСОБА_8 (згідно відмітки на поштовому відправленні повістка не вручена у звязку з відмовою адресата).

У судове засіданні 24 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_9 не зявилися (судова повістка ОСОБА_2 не вручена у звязку з відсутністю адресата; судова повістка адвокату ОСОБА_9 вручена 15 квітня 2019 року). Правонаступник третьої особи ОСОБА_8 у судове засідання не зявився (судова повістка не вручена у звязку з відсутністю адресата).

23 квітня 2019 року апеляційним судом отримана заява, підписана ОСОБА_8, у якій він просить зупинити провадження у справі, посилаючись на наявність спору між спадкоємцями померлої ОСОБА_4

Вислухавши думку адвоката ОСОБА_10, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі осіб, які не зявилися, з огляду на те, що ОСОБА_2 є повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України, а ОСОБА_8 заявою про зупинення провадження у справі підтвердив свою обізнаність про час та місце розгляду справи. Заява про зупинення провадження у справі не містить доказів існування обставин, передбачених ст.251, ст.252 ЦПК України.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 липня 2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 33 000 євро, що за згодою сторін є еквівалентом 350 000 грн. (т.1 а.с.10).

Згідно п.3 договору позичальник зобовязався сплачувати щомісячно позикодавцю винагороду за користування позикою у розмірі 14 000 грн.

Пунктом 6 договору встановлено, що позичальник у разі несвоєчасного виконання обовязку з повернення суми позики у строк до 02 січня 2014 року сплачує пеню у розмірі двох відсотків за кожен день від простроченого зобовязання, якщо прострочення триває більше двох тижнів, позичальник сплачує штраф у розмірі 50% від суми невиконаного зобовязання.

В цей же день між ОСОБА_11 та ОСОБА_8, який діяв за довіреністю від імені своєї матері ОСОБА_4, в забезпечення договору позики укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с.Камяні Потоки, вул.Леніна,184; земельні ділянки площею 0,2500 га, 0,3543 га, 0,4554 га, розташовані за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с.Камяні Потоки, вул. Леніна,184 (т.1 а.с.12-15).

У звязку з укладенням шлюбу 23 серпня 2013 року ОСОБА_11 змінила прізвище на «Курбанова» (т.1 а.с.9).

25 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до договору позики, за умовами якого, позичальник зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) в повній сумі в строк до 02 липня 2014 року включно (т.1 а.с.11).

На підтвердження виконання зобов'язання за договором позики відповідачем долучені копії квитанцій від 15.12.2014р. на суму 10 000 грн., 23.12.2014р. на суму 5 000 грн., 13.01.2015р. на суму 3 000 грн., 11.02.2015р. на суму 4 998 грн., 10.03.2015р. на суму 4 150 грн., 01.04.2015р. на суму 5 000 грн., 30.04.2015р. на суму 3 000 грн., 09.11.2015р. на суму 4 990 грн., 04.12.2015р. на суму 7 005 грн., 08.12.2015р. на суму 2 994 грн., 23.12.2015р. на суму 9 980 грн., 21.01.2016р. на суму 3 000 грн., 29.01.2016р. на суму 5 010 грн., 15.02.2016р. на суму 5 010 грн., 27.02.2016р. на суму 5 010 грн., 11.03.2016р. на суму 5 020 грн., 21.03.2016р. на суму 5 000 грн., 07.12.2016р. на суму 14 970 грн. (т.1 а.с. 66-75).

У наданих квитанціях призначенням платежу є поповнення карткового рахунку і вони не містять даних про платника коштів (особу, яка вносила кошти).

Також відповідачем надані розписки ОСОБА_11 про отримання коштів у розмірі 14 000 грн. - 02.08.2013 року, 14 000 грн. - 02.09.2013 року, 14 000 грн. - 02.10.2013 року, 14 000 грн. 02.11.2013 року, 14 000 грн. - 02.12.2013 року, згідно договору від 02.07.2013 року (т.1 а.с.76-80).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги, проте відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України суд першої інстанції визнав за необхідне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України).

Відповідно до положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобовязана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги дублюють, по суті, аргументи, викладені у запереченнях на позов (т.1 а.с.48-50). Стверджуючи про виконання зобовязань за укладеним договором позики у повному обсязі, ОСОБА_2 надав суду копії квитанцій про поповнення карткового рахунку, копію платіжного доручення, а також копію виписки з особового рахунку.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції дав належну оцінку зазначеним доказам та зробив правильний і обґрунтований висновок про те, що вони не є належними і допустимими для підтвердження факту виконання ОСОБА_2 свого зобовязання перед ОСОБА_3 у повному обсязі.

З аналогічних підстав є правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність тверджень відповідача щодо зайняття позивачкою незаконною підприємницькою діяльністю.

В апеляційній скарзі відсутні нові доводи та, відповідно, посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції у цій частині.

Відповідачем та третьою особою не заперечується факт укладення договору позики і факт сплати передбачених договором процентів за користування коштами.

Перевіряючи заперечення апеляційної скарги щодо присуджених до сплати процентів за користування коштами і пені, апеляційний суд відповідно до приписів ч.4 ст.263 ЦПК України керується висновками ОСОБА_12 Верховного Суду у подібних правовідносинах.

У постанові від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18) ВП ВС висловила таку правову позицію:

«право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.»

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 нарахувала проценти за користування позиченими коштами і пеню за період з 03.07.2014 року по 27.12.2017 року, тобто за період після закінчення строку дії договору позики до часу звернення з позовом до суду.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення процентів у сумі 434 000 грн. та пені у сумі 18 164 084,40 грн. не ґрунтуються на законі, отже не можуть бути задоволені.

Що стосується штрафу, то цей вид неустойки відповідно до абзацу другого п.6 договору позики нарахований за порушення зобовязання, допущені у межах строку дії договору.

Підсумовуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції, а саме зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 8 221 634 грн. 34 коп. до 923 010 грн. (сума основного боргу) + 470 085 грн. (штраф) = 1 393 095 грн.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно п.36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, подаючи позовну заяву до суду, сплатила 6 890 грн. судового збору (т.1а.с.1)

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково на 6,96%.

Таким чином, ОСОБА_3 має право на стягнення з іншої сторони (6890/100) х 6,96 = 479,54 грн. судових витрат за подачу позову до суду.

При апеляційному оскарженні рішення ОСОБА_2 сплачено 3 114,21 грн. судового збору (а.с.127), а необхідно було сплатити 6 890 х 110% = 7 579 грн., таки чином ОСОБА_2 недоплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 7 579 3 114,21 = 4 464,79 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково на 100% - 6,96% = 93,04%.

Таким чином, ОСОБА_2 має право на стягнення з іншої сторони (3 114,21/100) 93,04% = 2 897,46 грн. судових витрат і з нього необхідно достягнути на користь держави за подачу апеляційної скарги (4 464,79 /100) х 6,96% = 310,74, а з іншої сторони необхідно стягнути 4 464,79 310,74 = 4 154,05 грн.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 479,54 грн., а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 897,46 грн., то , враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 2 897,46 479,54= 2 417,92 грн., а також звільнити ОСОБА_2 від обовязку сплачувати ОСОБА_3 частину судового збору.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 27 вересня 2017 року змінити в частині розміру суми заборгованості, що підлягає стягненню ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, а також у частині вирішення питання про судові витрати.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 02 липня 2013 року з 8 221 634, 34 грн. до 1 393 095 грн. (923 010 грн. (сума основного боргу) + 470 085 грн. (штраф)).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 417,92грн. у повернення сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 4 154,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 310,74 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24.04.2019 року

Головуючий О. А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

ОСОБА_6