Справа № 487/1153/17
Провадження №22-ц/812/549/19
Провадження № 22-ц/812/587/19
Категорія 34 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: позивача ОСОБА_1 його представника - ОСОБА_2 , представника відповідача - Голубашенка Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді - Павлової Ж.П. в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовомОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (надалі - ПАТ «Миколаївгаз»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного акціонерного товариства «СТ «Іллічівське» (надалі - ПрАТ «СТ «Іллічівське»),ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, збитків, упущеної вигоди та судових витрат,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Миколаївгаз» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просив стягнути з відповідача 103 725,44 грн. вартості збитків, внаслідок ушкодження транспортного засобу Fiat Albea, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2 720,00 грн. витрат по евакуації вказаного транспортного засобу та 2 000,00 грн. витрат за проведення оцінки вартості збитків пошкодженого автомобіля.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначав, що 19 серпня 2016 року приблизно 14-55 год. ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом УАЗ 3741 ВП6ТДА, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Одеське Шосе в м. Миколаєві, зі сторони вул. Поштової в напрямку вул. Нікольської крайньою правою смугою для руху зі швидкістю 40 км/год., наближаючись до мосту через річку Південний Буг, порушивши вимоги п. п. 2.3 «б», 2.9 «д», 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України, допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною автомобіля Fiat Albea, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 Від зазначеного удару автомобіль Fiat Albea, знаходячись у некерованому стані, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з передньою частиною автомобіля Москвич 2125 1, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_4 працює на посаді монтера-водія групи ЕХЗ Миколаївської дільниці служби контролю за виробництвом ПАТ «Миколаївгаз» та в момент вчинення кримінального правопорушення керував службовим транспортним засобом, тобто дорожньо-транспортна пригода сталась під час виконання його трудових (службових) обов`язків.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2016 року по справі №490/11558/16-к ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України.

Також позивач зазначав, що 1 серпня 2016 року він уклав договір про наміри купівлі-продажу належного йому автомобіля Fiat Albea з ОСОБА_5 Вказаний автомобіль позивач зобов`язався продати за 5 000, 00 доларів США, проте не виконав свого зобов`язання через зазначену ДТП.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь 130 074,86 грн. збитків, внаслідок ушкодження транспортного засобу Fiat Albea, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2 720,00 грн. витрат по евакуації вказаного транспортного засобу та 2 000,00 грн. витрат з проведення оцінки вартості збитків пошкодженого автомобіля.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено - ПрАТ «СТ «Іллічівське».

Наступною ухвалою того ж суду від 11 травня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено - ОСОБА_3

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Миколаївгаз» про відшкодування матеріальної шкоди, збитків, упущеної вигоди та судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 101 398 грн. 73 коп., з яких 98 678 грн. 73 коп. витрати на проведення ремонтних робіт автомобіля та 2 720,00 грн. витрат на послуги евакуатора.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Миколаївгаз» про стягнення збитків, упущеної вигоди та витрат по проведенню оцінки майна відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ «Миколаївгаз», посилаючись на порушення судом норм матеріального права та їх неправильне застосування, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні цих вимог відмовити.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 вважаючи, що рішення суду прийнято з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права у зв`язку з неправильною оцінкою наданих суду доказів, просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник ПАТ «Миколаївгаз» просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ПАТ «Миколаївгаз» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

За положеннями статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст. 1192 ЦК України).

В роз`ясненнях, що містяться в п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року передбачено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 19 серпня 2016 року приблизно 14-55 год ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом УАЗ 3741 ВП6ТДА, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись проїзною частиною вул. Одеське Шосе в м. Миколаєві, зі сторони вул. Поштової в напрямку вул. Нікольської крайньою правою смугою для руху зі швидкістю 40 км/год., наближаючись до мосту через річку Південний Буг, порушивши вимоги п. п. 2.3 «б», 2.9 «д», 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України, допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною автомобіля Fiat Albea, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 Від зазначеного удару автомобіль Fiat Albea, знаходячись у некерованому стані, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з передньою частиною автомобіля Москвич 2125 1, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_4 , а транспортний засіб УАЗ 3741 ВП6ТДА, під керуванням ОСОБА_3 , продовжуючи рух прямо, контактував передньою частиною із задньою частиною автомобіля Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Москвич - ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

ОСОБА_3 працює на посаді монтера-водія групи ЕХЗ Миколаївської дільниці служби контролю за виробництвом ПАТ «Миколаївгаз» та в момент вчинення кримінального правопорушення керував службовим транспортним засобом, тобто дорожньо-транспортна пригода сталась під час виконання ОСОБА_3 його трудових (службових) обов`язків.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.12.2016 року по справі №490/11558/16-к ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України.

Згідно висновку експерта №280/12/2016 від 01 грудня 2016 року про оцінку вартості (розміру) збитків внаслідок ушкодження колісного транспортного засобу Fiat Albea, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ринкова вартість транспортного засобу складає 129 431,70 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 171 549,68 грн., а ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані складає 30 752,97 грн. (т. 1 а.с. 9-21).

Крім того, позивачем було здійснено оплату на евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП до штрафмайданчика у розмірі 1 020,00 грн., зі штрафмайданчика до місця огляду для визначення розміру заподіяної шкоди (проведення експертизи) - 750,00 грн., з місця огляду для визначення розміру заподіяної шкоди (проведення експертизи) - 950,00 грн. на загальну суму 2 720 грн. (т. 1 а.с. 44-48).

Отже, встановлене свідчить про те, що ремонт належного ОСОБА_1 автомобіля є економічно необґрунтованим, а відтак позивачу підлягає відшкодуванню різниця вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ «Миколаївгаз» на користь позивача матеріальної шкоди на проведення ремонтних робіт та витрат на послуги евакуатора.

Разом з тим, визначаючи розмір шкоди, судом першої інстанції не враховане, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, за результатами розгляду якої Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як встановлено на час ДТП цивільно-правова відповідальність ПАТ «Миколаївгаз» була застрахована ПрАТ «СТ «Іллічівське», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №6966489 (далі- Поліс) .

Згідно з цим Полісом забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки УАЗ 3741 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100 000,00 грн, майну - 50 000 грн., розмір франшизи - 510 грн. (т. 1 а.с.61).

ПАТ «Миколаївгаз» на адресу ПрАТ «СТ «Іллічівське» було надіслано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 19 серпня 2016 року за участі забезпеченого транспортного засобу, яке отримано страховою компанією 25 серпня 2016 року за №2074 (т. 1 а.с.62).

Отже, наведене свідчить про те, що саме страхова компанія зобов`язана відшкодувати завдану працівником ПАТ «Миколаївгаз» ОСОБА_3 майнову шкоду у межах ліміту відповідальності у розмірі 50 000,00 грн. з урахуванням франшизи у розмірі 510 грн., а ПАТ «Миколаївгаз» зобов`язано сплатити ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 51 908,73 грн. (101 398,73 грн. - 49 490, 00 грн.).

Правильним є висновок суду про відмову у задоволені вимог щодо стягнення упущеної вигоди у розмірі 31 614,24 грн. та витрат на проведення оцінки вартості збитків у розмірі 2000,00 грн. з підстав їх недоведення.

Відповідно до ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст.76-80 ЦПК України.

Як на підставу задоволення цих вимог позивачем надано копію договору про наміри купівлі-продажу автомобіля Fiat Albea, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладеного 01 серпня 2016 року з ОСОБА_5 де вартість автомобіля визначена - 5 000, 00 доларів США. Відповідно до п. 6.2. вказаного договору він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (т. 1 а.с.82-84).

Отже, наведене свідчить лише про намір сторін у майбутньому укласти договір купівлі-продажу та копія договору про наміри не є беззаперечним доказом отримання ОСОБА_1 упущеної вигоди у вигляді різниці вартості автомобіля визначеної у договорі.

Крім того, позивачем надано копію Акту виконаних робіт (послуг) від 01 грудня 2016 року, складений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_7 щодо оцінки вартості збитків внаслідок ДТП, де зазначено, що робота та оплата на суму в розмірі 2000, 00 грн. проведені в повному обсязі (т. 1 а.с.43).

Між тим, оригінал квитанції про сплату вказаної суми матеріали справи не містять.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Акт виконаних робіт є первинним документом, якій містить відомості про господарську діяльність, а тому є належним доказом оплати за надану послугу не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі під час продажу товарів (надання послуг), зобов`язані видавати особі, яка отримує товар (послугу) розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції - касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, тощо (ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).

За таких обставин, рішення суду в частині задоволення позовних вимог та судових витрат на підставі п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом стягнення з ПАТ «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 51 908,73 грн. (101 398,73 грн. - 49 490, 00 грн.) з яких: 49 188,73 грн. витрати на проведення ремонтних робіт автомобіля та 2 720 грн. витрати на послуги евакуатора.

Інші доводи апеляційних скарг зводяться до підстав позову та заперечень на позов, яким суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дав належну оцінку, а тому не спростовують обґрунтованих висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України з урахуванням пропорційно задоволених вимог (38 %) з урахуванням ціни позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 520,59 грн., та за подання апеляційної скарги ПАТ «Миколаївгаз» підлягає компенсації понесені ним витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеним вимогам (49 %) у розмірі 745,28 грн.за рахунок держави Державною судовою адміністрацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, підлягає поверненню ОСОБА_1 сплачений за подання апеляційної скарги в АТ КБ «Приватбанк» 04 квітня 2019 року на рахунок НОМЕР_7 , квитанція № 0.0..1., оскільки відповідно до п. 6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» останній звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин, слід відновити дію рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2019 року, дія якого була зупинена на підстави ухвали Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України колегія суддів , -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скарга ОСОБА_1 залишити без задоволення. Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог та судових витрат - змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» , МФО 300647, місце знаходження 54003 м. Миколаїв, вул. Погранична, 159 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , паспорт серія НОМЕР_9 , виданий Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 11 серпня 2006 року, місце проживання: АДРЕСА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 51 908,73 грн. з яких: 49 188,73 грн. витрати на проведення ремонтних робіт автомобіля та 2 720 грн. витрати на послуги евакуатора.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» судовий збір у розмірі 520,59 грн. на користь держави.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 745,28 грн. за рахунок держави Державною судовою адміністрацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 960 грн., сплачений за подання апеляційної скарги в АТ КБ «Приватбанк» 04 квітня 2019 року на рахунок НОМЕР_7 , квитанція № 0.0..1.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відновити дію рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 13 травня 2019 року.