РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2019 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань - Сергієнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу №637/894/19 (2/637/246/19) за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та фактичні обставини.

19 липня 2019 року позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборогованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог зазначило, що 27 січня 2017 року між позивачем та відповідачем, було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування картковим рахунком складає між нею та банком договір. В свою чергу відповідач, зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує та порушила умови кредитного договору та правила користування картковим рахунком. Відповідно до кредитного договору при порушенні (позичальником) відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушила умови договору.

Станом на 17 червня 2019 року заборгованість становить 23 802.27 грн.; яка складається з суми заборгованість за тілом кредиту - 8191.18 грн.; заборгованість по простроченням тілом кредита - 5496.97 грн; заборгованість по нарахованим відсоткам - 0.00 грн.; нарахована пеня за просрочене зобов`язання - 7654.49 грн.; нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 850.00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1109.63 грн.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, яка становить 23802.27 грн. та судові витрати пов`язані з розглядом справи, документально підтверджені, в розмірі 1921.00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, надав відповідь на відзив відповідача та просив задовольнити позовні вимоги у поному обсязі.

В судове засідання відповідач не з`явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю. Проти задоволення позовних вимог позивача заперечує. В обґрунтуванням заперечень зазначає, що 27 січня 2017 року їй було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 5000.00 грн. на платіжну картку з кінцевим терміном поверення, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. При цьому згідно з розрахунком банку розмір відсотків складає 3,5% на місяць або 42.00% на рік про що вона дізналась лише після отримання судового виклику. При заповненні Анкети -заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, розмір відсотків взагалі не зазначаля. Як і не зазначалось наслідки пропуску строку сплати по зобов`язанню.

Відповідно розрахунку нею за період з 27 січня 2017 року по 19 липня 2019 року сплачено банку 15 829.17 грн. До сплати за вказаний період підлягало: тіло кредиту - (5000.00 грн. х 42.0%): 365) х 904 : 100 = 5 198.00 грн. Тому нею за період з 27 січня 2017 року по 19 липня 2019 року здійснено переплату банку в розмірі 5 631.17 грн. При цьому станом на 19 липня 2019 року за розрахунками позивача, заборгованість погашена в повному обсязі. Щодо процентів то вважає, що така умова надання кредиту не обговорювалась тому не може бути задоволена. Таким чином на теперішній час заборгованості перед позивачем вона не має тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими що задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Ухвалою судді від 25 липня 2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від відповідача надійшло заперечення (заява) проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

12 серпня 2019 року судом постановлена ухвала про подальший розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням та викликом в судове засідання сторін.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, надали суду відповідні відзиви та заяви про розгляд справи у своєї відсутності.

Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільно - процесуального кодексу України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи надані сторонами докази, дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно - процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Мотивувальна частина та застосування правових норм.

Відповідно до договору від 27 січня 2017 року укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , остання отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 5000.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

За умов кредитного договору відповідач повинен виконувати правила користування картковим рахунком для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту), за відсотками, комісією та інших витрат.

При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, згідно якої, договором приєднання - є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 17 червня 2019 року банком рахується заборгованість в сумі 23802.27 грн., яка складається : з суми заборгованість за тілом кредиту - 8191.18 грн.; заборгованість по простроченням тілом кредита - 5496.97 грн; заборгованість по нарахованим відсоткам - 0.00 грн.; нарахована пеня за просрочене зобов`язання - 7654.49 грн.; нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 850.00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1109.63 грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено виконування зобов`язання належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не впливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В відзиві на позовні вимоги відповідач зазначив, що вона заперечує проти стягнення з неї суми заборгованості за кредитом в розмірі 23802.27 грн., так як нею в повному обсязі сплачена сума кредиту та сума за його користування, надавши суду відповідній розрахунок.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 633 статті 638 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець ,в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Отже, з огляду на зміст статей 633, 634 статті 638 Цивільного кодексу України можна зробити висновок, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається , що відповідач станом на 17 червня 2019 року мала сплатити 9 509.92 грн. , фактично останньою внесено 26 234.73 грн. Таким чином підстав за для стягнення вказаної в позовної заяві суми відсутня.

Протилежного позивачем суду не надано.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту , штрафні санкції та пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 серпня 2006 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Проте в обґрунтовування позовних вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Стаття 81 Цивільно - процесуального кодексу України України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав за для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та штрафних санкцій. Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 № 14-131цс19.

Оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку, також виходячи з засад пропорційності та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 пункту 2 статті 141 Цивільно - процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,,4,12, 13, 77,81,89, 133, 141, 223, 247, 263-265, 274 Цивільно - процесуального кодексу України, ст. 3, 11, 15, 16, 509, 526, 527, 530, 549, 551,598,599,616, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статті 61 Конституції України суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ