УХВАЛА

Іменем України

15 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 707/1360/18

провадження № 61-3812ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КоротунаВ. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 17 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що з 17 вересня 1983 року сторони перебували у шлюбі, у період якого вони проживали в будинку його батьків, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Проте, оскільки батьківський будинок був старим, сторони вирішили його знести та побудували новий будинок.

Спірний будинок побудований за відповідними рішеннями і дозволами сільської ради, введений в експлуатацію у 1989 році і Черкаським об'єднаним бюро технічної інвентаризації відповідним чином проведено його реєстрацію з присвоєнням інвентарного і реєстраційного номерів відповідно № 899 та

№ 1317, про що свідчать записи в технічних паспортах на житловий будинок, виготовлених станом на 16 травня 1989 року та 25 липня 2007 року.

Наразі позивач бажає узаконити за собою право власності на нерухомість, оскільки правові документи оформлено на відповідача. Відповідач категорично не визнає вимог позивача та стверджує, що будинок є його спадщиною, оскільки побудований на земельній ділянці його батьків, у зв'язку із чим вона була змушена звернутися з позовом до суду.

На підставі викладеного ОСОБА_6 просила суд поділити житловий

будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстрований за ОСОБА_4, шляхом визнання за нею право власності на 1/2 частини будинку вартістю 60 359,00 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 31 жовтня

2018 року, залишеним без мін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 17 січня 2019 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 . право як співзабудовника на 1/2 частини збудованого за час шлюбу, але не зареєстрованого житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 99,2 кв. м.

У задоволенні позовних вимог щодо поділу будинку та визнання 1/2 права власності на будинок відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 17 січня 2019 року, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Частиною другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього.

Системне тлумачення категорій «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об'єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.

Не будучи до моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації права власності житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі такого будівництва (частина третя статті 331 ЦК України), тобто сукупності речей щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Вказане дає підстави для висновку, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу за визначених законом умов може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, врахувавши, що право власності на будинок відповідачем так і не оформлено, що позбавляє позивача можливості здійснити поділ вказаного майна, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання об'єкту незавершеного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом спільної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваних судових рішеннях висновків, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не належить до повноважень Верховного Суду.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням того, що касаційна скарга є необґрунтованою, а суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу з ціною позову, що не перевищує 960 500,00 грн, правильно застосовував норму права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, Верховний Судна підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 17 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є.Червинська