Справа № 766/1856/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Гетьман ОСОБА_3 .А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна,

встановив:

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що вона проживала разом з відповідачем однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2001 року по серпень 2016 року. В 2008 році ними за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано на ОСОБА_4 З урахуванням, викладеного просила суд становити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років; поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 майно та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 35,9 кв. м., житловою 17,7 кв. м.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач з перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 з 24.12.1999 року по 28.05.2002 року.

23.06.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В.

З заяви ОСОБА_4 від 23.06.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. вбачається, що ОСОБА_4 у шлюбі не перебуває, грошові кошти, що витрачаються ним на придбання вище вказаної квартири не є спільною сумісною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю зазначеної нерухомості (у тому числі і відповідно до статей 65,74 та 97 СК України) відсутні.

Однак позивачем не надано документів, які б підтверджували саме придбання зазначеної квартири за спільні кошти.

З копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4 , робочої анкети та листа підтвердження контракту вбачається, що відповідач починаючи з грудня 2002 року по серпень 2016 року, постійно проживав та працював в республіці Кореє.

Вказаний факт позивачем визнається та не спростовується.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Пунктом 6Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Разом з тим, згідно ізст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванніст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, потрібно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними (Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року).

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що під час застосування ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 19.03.2015 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про сімейний стан реєстраційний номер 2017-980.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , підтвердили факт проживання позивачки у квартирі, яка належить на праві власності відповідачу. З приводу ведення спільного господарства, перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах та наявності спільного сімейного бюджету у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 жодних пояснень не надали.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили факт проживання ОСОБА_1 в квартирі відповідача з 2004 року в якості наймача квартири, а не дружини. Зазначену квартиру ОСОБА_4 надав в оренду позивачці у зв`язку з тим, що він постійно працює та проживає в іншій країні та за умови, що вона буде сплачувати комунальні платежі та доглядати за квартирою. Крім того, свідки підтвердили факт спільного проживання відповідача однією сімєю з ОСОБА_12 Чхой з 2005 року, з якою в подальшому був зареєстрований шлюб.

Надані позивачем фотокартки, можуть свідчити лише про наявність дружніх стосунків, періодичне спільне проведення вільного часу, а не бути беззаперечними доказами факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, оскільки самі вони по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, не являються достатніми доказами.

Позивачем не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірну квартиру, а навпаки підтверджено факт придбання квартири за особисті кошти відповідача.

Позивачем взагалі не надано письмових доказів, які б свідчили про доведеність наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, з 2001 року до 2016 року.

Жоден із допитаних судом свідків беззаперечно не підтвердили факту перебування позивачки та відповідача у спірний період у фактичних шлюбних відносинах, не доповіли про факти, які б підтвердили проживання сторін саме однією сім`єю з веденням спільного господарства, побуту та бюджету.

Відповідно дост. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2001 року до серпня 2016 року, і відповідно, суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, ст.ст. 3, 21,74 СК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Повний текст судового рішення складено 28.02.2019 року.

Суддя: В.В. Прохоренко