Провадження № 22-ц/812/590/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України-Тарасюк І.Є., представника Державної казначейської служби України- Чернієнко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 489/4036/17 за апеляційною скаргою

Державної казначейської служби України

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухваленого 17 січня 2019 року під головуванням судді - Тихонової Н.С., в приміщенні того ж суду по справі за позовом

ОСОБА_4 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Інгульського відділу Державної виконавчої служби м .Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконними діями органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, який було уточнено та остаточно заявлено вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконними діями органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Позивач зазначав, що 07 жовтня 2016 року Управлінням патрульної поліції у м. Миколаєві на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. за порушення Правил дорожнього руху України. 10 жовтня 2016 року позивач сплатив накладений штраф, проте 22 липня 2017 року під час поїздки позивача до м. Львова з метою продажу автомобіля, його зупинили працівники патрульної поліції та повідомили про розшук його транспортного засобу, транспортний засіб було затримано та доставлено на спеціальний майданчик за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 28. У зв'язку з цим позивачем понесено витрати на вжиття заходів щодо вирішення виниклої ситуації, оскільки він був вимушений повернутись до м. Миколаєва, вирішити питання щодо відкритого виконавчого провадження та причин оголошення його транспортного засобу у розшук, брати відпустку за свій рахунок за місцем роботи, повернутися за автомобілем до м. Вінниці, де винаймати готель.

Враховуючи вказане позивач просив стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в солідарному порядку, матеріальну шкоду в розмірі понесених ним вимушених витрат в сумі 2 315 грн. 00 коп., а також судові витрати в розмірі 2140 грн. 00 коп., які складаються з судового збору 640 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. 00 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_4 шляхом списання коштів з Державного бюджету України з рахунку відкритому у Державному казначействі України та призначеного для відшкодування шкоди завдану матеріальну шкоду в розмірі 1885 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення районного суду мотивовано тим, що державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області при здійсненні виконавчого провадження щодо примусового стягнення штрафу з позивача, діяв в межах своїх повноважень. Натомість, відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції України неправомірно розраховував на те, що позивач власноруч надасть квитанцію про сплату штрафу, тоді як відповідно до чинного законодавства встановлено щоденне завантаження до автоматизованої системи «Управління фінансами МВС України» відомостей про сплачені штрафи за порушення Правил дорожнього руху, в зв'язку з чим особисте повідомлення порушника про сплату штрафу не передбачено.

За такого, заподіяні позивачу збитки, стягнуті судом на його користь шляхом списання з рахунку Державного казначейства України.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сам позивач не скористався можливістю захистити свої права та повідомити відповідачів про виконання ним постанови про накладення штрафу.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що судом, як правову підставу задоволення позовних вимог зазначено положення ст. 1166 ЦК України, тоді як за вказаною нормою передбачено відшкодування шкоди в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Натомість суд стягнув шкоду за рахунок держави, що не відповідає приписам вказаної статті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом 07 жовтня 2016 року інспектором роти № 3 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Волошиним Д.О., було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме водій ОСОБА_4, який керував автомобілем ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1, порушив правила обгону, здійснивши небезпечний маневр на пішохідному переході, чим порушив п. 14.6 ПДР України.

Інспектором винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 129013 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідно до якої на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення від 07 жовтня 2016 року серії АР № 129013 надіслана Ленінському відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції у Миколаївській області Управлінням патрульної поліції у місті Миколаїв Департаменту патрульної поліції, що підтверджується листом від 02 листопада 2016 року.

04 листопада 2016 року державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Плехановою А.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52803069 з примусового виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення від 07 жовтня 2016 року серії АР № 129013 (а.с.53).

04 листопада 2016 року державним виконавцем на адресу позивача було направлено вказану постанову про відкриття виконавчого провадження та роз'яснено позивачу, що він зобов'язаний невідкладно не пізніше наступного дня після настання відповідних обставин повідомити державного виконавця про повне або часткове виконання ним рішення (а.с.52).

Державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було здійснено запит до бази даних «Автомобіль», «НАІС ДДАІ» МВС України, за результатами якого було встановлено, що ОСОБА_4 зареєстровано право власності на автомобіль марки ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1.

З метою виконання постанови патрульної поліції 26 травня 2017 року державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_4 (а.с.55-56) .

Дана постанова направлена сторонам 26 травня 2017 року за вих. № 25033, боржнику за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.54).

08 червня 2017 року державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_4 Дана постанова направлена сторонам 08 червня 2017 року за вих. № 350, зокрема боржнику: ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.59, 60-61).

Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22 липня 2017 року, транспортний засіб ВАЗ21099, державний номер НОМЕР_2 був затриманий та переміщений евакуатором на спеціальний майданчик за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 28.

Відповідно до довідки, виданої Адмінпрактикою, 10 жовтня 2016 року ОСОБА_4 було сплачено штраф, що накладений постановою інспектора роти № 3 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Волошиним Д.О. від 07 жовтня 2016 року в розмірі 425 грн. 00 коп.

24 липня 2017 року позивач звернувся до начальника Інгульського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, із заявою про долучення до матеріалів виконавчого провадження витягу управління патрульної поліції у м. Миколаєві про сплату штрафу від 10 жовтня 2016 року.

Державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 24 липня 2017 року було винесено постанову про припинення розшуку майна боржника ОСОБА_4, у зв'язку з повним фактичним виконанням боржником постанови Управління патрульної поліції у м. Миколаїв.

Із змісту заявленого позову, який в ході розгляду справи було уточнено, вбачається, що в зв'язку з неправомірними діями працівників державних органів, якими є відповідачі, а саме Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та Інгульського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, пов'язаних з тим, що не зважаючи на сплату позивачем в установленому законом порядку накладеного на нього адміністративного штрафу Департамент патрульної поліції Національної поліції України передав постанову про стягнення штрафу на примусове виконання до Інгульського відділу ДВС у м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області. Внаслідок таких неправомірних дій через пів-року автомобіль позивача під час його поїздки до м. Львів було затримано. Вживаючи заходи щодо повернення автомобіля ним були здійснені надлишкові витрати, що становить заподіяну йому шкоду в розмірі 2315 грн.

Районний суд, посилаючись на положення ст. 1166 ЦК України, дійшов висновку, що державний виконавець Інгульського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області при здійсненні виконавчого провадження щодо примусового стягнення штрафу з позивача, діяв в межах своїх повноважень. Натомість відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції України неправомірно розраховував на те, що позивач власноруч надасть квитанцію про сплату штрафу тоді як відповідно до чинного законодавства встановлено щоденне завантаження до автоматизованої системи «Управління фінансами МВС України» відомостей про сплачені штрафи за порушення Правил дорожнього руху.

З таким висновком суду не можна погодитись оскільки він не ґрунтується на вимогах закону.

Так, позивач мотивував вимоги про стягнення шкоди, протиправними діями посадових осіб Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та Інгульського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області вчиненими під час виконання службових обов'язків щодо фіксування виконання накладеного на позивача адміністративного штрафу, що стало причиною заподіяння останньому матеріальної шкоди.

За вказаних обставин, спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 1174 ЦК України, якою встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Так, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Таким чином, справи у публічно-правових спорах, ознаками яких є не лише спеціальний суб'єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов'язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно із ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тоді як у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В той же час, в позовній заяві позивач стверджував, що дії відповідачів є неправомірними, проте позовних вимог про таке не заявляв.

Суд, в порушення наведеної процесуальної норми, ґрунтував своє рішення про стягнення збитків, як на встановленому висновку, щодо правомірності дій Інгульського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області та неправомірності дій службових осіб Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. При цьому, районний суд не звернув уваги, що такі вимоги, а саме вимоги щодо визнання дій посадових осіб відповідачів неправомірними, не заявлені, а в разі їх заявлення вони підлягають розгляду в порядку адміністративної юрисдикції. Раніше ухваленого рішення суду відповідно до вимог закону щодо неправомірності дій службових осіб державного органу, яке набрало законної сили, суду також не надано.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що районний суд не вірно визначив характер спірних правовідносин, не звернув уваги, що стягненню шкоди завданої неправомірними діями службових осіб органів державної влади має передувати ухвалене в установленому законом порядку судове рішення щодо неправомірності таких дій, а таке стало підставою невірного застосування районним судом норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В той же час вказане рішення не є перешкодою для можливого подальшого звернення позивача з відповідними позовом в установленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 367-368, 374, 376, 381-382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2019 року скасувати, у даній справі ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної Казаначейської служби України, Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної

незаконними діями органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 22 квітня 2019 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Т.В.Крамаренко