Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 727/1564/17

провадження № 61-26760св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня

2017 року у складі судді Смотрицького В. Г. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Владичана А. І., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі -

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»

про внесення до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовна заява мотивована тим, що 24 квітня 2014 року між нею

та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву

№ 300131/43212/3-14 про банківський вклад (депозит) «Стандарт», відповідно до умов якого вона внесла грошові кошти у сумі 360 000,00 грн на вкладний рахунок № НОМЕР_1 на строк до 24 липня

2014 року, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобов'язувався нараховувати та виплачувати проценти за ставкою 25% річних.

05 листопада 2013 року між її чоловіком ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву № 8124/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній

валюті, у відповідності до умов якого її чоловік вніс грошові кошти в сумі 30 000,00 дол. США на вкладний рахунок № НОМЕР_2 на строк

до 10 листопада 2014 року, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобов'язувався нараховувати та виплачувати проценти за ставкою 11% річних.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловік ОСОБА_3 помер, вона, як дружина є спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка.

Після закінчення строку дії договорів суми банківських вкладів їй повернуті не були.

17 вересня 2015 року постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесений до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

З 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені статтями 37 - 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком на три місяці з 18 вересня 2015 року

до 17 грудня 2015 року включно.

З метою отримання належних їй та її чоловіку коштів вона звернулась

уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про включення до реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на гарантоване відшкодування коштів за вкладом. Проте, її заява залишена без реагування.

Ураховуючи зазначене ОСОБА_2 просила суд зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» внести її до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладним рахунком № НОМЕР_1 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на три місяці в національній валюті за № 300131/43212/3-14 на суму 360 000,00 грн у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»; внести її чоловіка ОСОБА_3, спадкоємцем якого є вона, до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладним рахунком № НОМЕР_2 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті за № 8124/370-13 суму у розмірі 30 000,00 дол. США у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня

2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов'язано публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявську О. С. внести ОСОБА_2 до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладним рахунком № НОМЕР_1 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 3 місяці в національній валюті за № 300131/43212/3-14 на суму 360 000,00 грн у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Зобов'язано ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ЧернявськуО. С. внести ОСОБА_3, спадкоємцем якого є ОСОБА_2, до загального реєстру вкладників

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладним рахунком № НОМЕР_2 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті за № 8124/370-13 на суму 30 000,00 дол. США у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачем не доведено наявність правових підстав для не включення позивача та її чоловіка до переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому такі дії Уповноваженої особи суперечать приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а позовні вимоги ОСОБА_2 визнав обґрунтованими.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилено. РішенняШевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог

ОСОБА_2, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не доведено наявність правових підстав стосовно не включення

позивача та її чоловіка ОСОБА_3 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду як вкладника відповідно до договору банківського вкладу, а тому така бездіяльність уповноваженої особи суперечить приписам «Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є протиправною.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу 727/1564/17

з Шевченківського районного суду м. Чернівці

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 2.2 основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», де передбачено, що підтвердженням здійснення розміщення вкладу є виписка по вкладному рахунку.

Відсутність виписок за вкладними рахунками дає підставу стверджувати, що позивачем та її чоловіком ОСОБА_3 не дотримано письмової форми договору банківського вкладу, а тому, згідно з частини другої статті 1059 ЦК України, такий правочин є нікчемним.

Позивачем заявлені позовні вимоги щодо виплати коштів за договором

№ 300131/43212/3- 14 від 24 квітня 2014 року обліковується в операційній системі банку на суму 3 600,00 грн, і кошти з відсотками у розмірі 459,31 грн, що разом становить 4 059,31 грн виплачені позивачу через систему гарантування вкладів банком-агентом Фонду гарантування вкладів

АТ «Альфа банк» 25 листопада 2015 року.

Зазначало, що в установленому законом порядку позивач з кредиторськими вимогами не звертався та відповідно до реєстру вимог кредиторів банку не включений. Таким чином вимоги з якими звертається позивач в межах цього спору відповідно до пункту 8 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вважаються погашеними.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву № 30013/43212/3-14 про банківський вклад (депозит) «Стандарт», відповідно до якого ОСОБА_2 були внесені грошові кошти у сумі 360 000,00 грн на вкладний рахунок, а банк зобов'язувався нараховувати та виплачувати проценти за ставкою 25 %, строком до 24 липня 2014 року (а.с. 17).

Відповідно до пункту 6 вказаного договору про банківський вклад (депозит) «Стандарт» після закінчення строку, визначеного пунктом 1 договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями пункту 5.2 основних умов.

Відповідно до квитанції від 24 квітня 2014 року на вкладний рахунок позивача зараховано грошові кошти у розмірі 360 000,00 грн (а.с. 18).

05 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву № 8124/370-13 про банківський вклад (депозит) «Пенсійний», відповідно до якого ОСОБА_3 були внесені грошові кошти у сумі 30 000,00 доларів США на вкладний рахунок, а банк зобов'язувався нараховувати та виплачувати проценти за ставкою 11 %, строком до 10 листопада 2014 року (а.с. 15).

Відповідно до пункту 6 зазначеного договору після закінчення строку, визначеного пунктом 1 договору-заяви про банківський вклад (депозит) «Пенсійний», вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями пункту 5.2 основних умов.

Відповідно до квитанції від 05 листопада 2013 року на вкладний рахунок ОСОБА_3 зараховано грошові кошти у розмірі 30 000,00 дол. США

(а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_2

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

від 17 вересня 2015 року № 171 в публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Постановою НБУ від 17 грудня 2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 № 230 «Про початок процедури ліквідації акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит та делегування повноважень ліквідатора банку».

ОСОБА_2, зверталася до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою, у якій просила виплатити гарантовану суму відшкодування за вкладом, проте її звернення залишено без розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» включено не було.

Проте при розгляді справи суд не звернув уваги на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб'єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917?1991 років».

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір - у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 вказаного Кодексу).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб'єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб'єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб'єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Закон установлює правові, фінансові й організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Перелік функцій, що їх виконує Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, наведений у частині другій статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якою Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 вказаної частини).

Отже, Фонд гарантування вкладів фізичних осібстворений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснює у цій сфері нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

У цій справі спір стосується дій Фонду щодо невнесення ОСОБА_2 до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладним рахунком № НОМЕР_1 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на три місяці в національній валюті за № 300131/43212/3-14 на суму 360 000,00 грн у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»; та її чоловіка

ОСОБА_3, спадкоємцем якого вона є, до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладним рахунком № НОМЕР_2 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті за № 8124/370-13 суму у розмірі 30 000,00 дол. США у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд.

Так, згідно з частинами першою, другою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, (…), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, (…). Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нормами статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а саме:

уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону (…) станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку;

уповноважена особа Фонду (…) формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

виконавча дирекція Фонду (…) затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

уповноважена особа Фонду (…) формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом (…).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Зважаючи на викладене, Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 06 червня 2018 року у справі № 813/6392/15 (провадження № 11-285апп18), від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15 (провадження № 11-517апп18), від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).

Проте суди не врахували зазначені норми процесуального права та дійшли неправильного висновку про те, що спір про зобов'язання внести позивача до переліку вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі.

Крім того, до Верховного Суду надійшло клопотання публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зупинення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці

від 03 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області

від 23 травня 2017 року. З урахуванням вищенаведених обставин справи щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для його задоволення.

Керуючись статтями 255, 400, 409,416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зупинення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2017 року

та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 23 травня 2017 року відмовити.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси

та Кредит» в особі уповноваженої особиФонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 23 травня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про внесення до загального реєстру вкладників публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк