Єдиний унікальний номер 236/3623/18 Номер провадження 22-ц/804/906/19
Номер провадження 22-ц/804/906/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В. Б., Гапонова А. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут цивільну справу № 236/3623/18, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрат частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (суддя Ткачов О. М.)

В С Т А Н О В И В:

16.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", на її користь:заборгованість по заробітній платі за час вимушеного простою за період із 20 березня ар 17 липня 2017 року в розмірі 10286,95 грн.;одноразову грошову допомогу по звільненні у розмірі 3919,50 грн.;компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 5323,98 грн.;середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який дорівнює добутку середнього (годинного) заробітку та кількості робочих годин з 18 липня 2017 року по день ухвалення рішення судом;компенсацію втрат частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати станом на місяць ухвалення рішення судом.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрат частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду таким, що не виконало завдання цивільного судочинства, зокрема не стало результатом справедливого розгляду вирішенню цивільної справи з метою ефективного захисту порушеного права на заробітну плату, компенсації, передбачені трудовим законодавством

В обґрунтуванні скарги зазначає, що суд відмовляючи у задоволені позовних вимог, вважав, що позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме документів належних позивачу нарахованих та виплачених сум, що позбавляє суд можливості перевірити підстави та правильність розрахунків. Вказує на те, що на момент звернення до суду першої інстанції, інших документів не було. Вважає, що наданих нею документів було достатньо для задоволення позовних вимог. Також зазначила, що надані нею документи є важливими та засвідчені підписом начальника виробничого підрозділу та відповідальними особами. Просила, рішення скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує, що у зв'язку із захопленням 17 березня 2017 року адміністративної будівлі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізних перевезень» Регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного акціонерко товариства «Українська залізниця» було відкрито кримінальне провадження №0000286. Також, по факту захоплення адміністративної будівлі структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», яке знаходиться в місті Луганськ, вул. Кірова, 44 було відкрито кримінальне провадження №0001019. Про унеможливлення виконання відповідачем обов'язків передбачених чинним законодавством України, через вплив форс-мажорних обставин, зазначила Торгово-промислова палата України у своєму Науково-правовому висновку від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2.

Також було зазначено, що позивач надав суду розрахунки заробітної плати та інші папери складені після 16 березня 2017 року невідомими особами.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року без змін.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі спір виникає із трудових відносин та ціна позову становить, 19 530,43 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заборгованості по заробітній платі у відповідача перед позивачем, проте з даним висновком суду неможливо погодитись. Рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права та є таким, що підлягає скасуванню.

З матеріалів справи встановлено, що позивач працювала у відповідача з 04.08.2000 року по 17.07.2017 року (а.с.21-23).

Згідно наказу від 16 березня 2018 року № 58-ДН та наказу від 17 березня 2017 року починаючи з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» встановлено простій (а.с. 65-68).

Згідно наказу від 17 липня 2017 року № 1778-ОС позивача було звільнено у зв'язку із скороченням штату, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП (а.с. 24).

З наданих до апеляційного суду позивачем розрахунків вбачається, що у відповідача виникла заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній плати, а саме: за березень 2017 року 2003 грн. 85 коп., за квітень 2017 року 1477 грн. 79 коп., за травень 2017 року 1496 грн. 60 коп., за червень 2017 року 1487 грн. 20 коп.. за липень 2017 року 8918 грн. 39 коп. (а.с.102-106)

Дослідивши письмові докази по справі, апеляційний суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з вимогами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КзпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з Регіональною філією "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в трудових відносинах до 17.07.2017 року, виконувала свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, позивачем до суду у якості доказів виникнення заборгованості, надіні довідки, які не викликають сумнівів, оскільки відповідають наданим документам та здійсненим розрахункам. До того ж надані довідки, щодо правильності розрахунків в них відповідачем не оспорюється та відсутність заборгованості відповідачем іншими доказами не спростовується.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком.

Так, слід зазначити, що сума заборгованості у відповідача перед позивачем за березень 2017 року по липень 2017 року становить 15 383 грн. 83, грн., проте, відповідачем було надано до відзиву на апеляційну скаргу докази того, що ОСОБА_1 отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 902 грн, 77 коп. 13 липня 2017 року, згідно платіжної відомості від 10.07.2017 року № 553 (а.с.127).

15383 , 83 - 902, 77= 14 481 грн., 06 коп.

Тому стягненню на користь ОСОБА_1 з АТ «Українська залізниця» підлягає сума в розмірі 14 481 грн. 06 коп.

Заявлені суми про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 3 919,50 грн. та компенсації за невикористані дні відпустки в розмірі 5 323,98 грн., згідно наданої позивачем табуляграмам нараховані до сплати в рахунок заборгованості по заробітній платі за липень 2017 року, а тому додатковому стягненню не підлягають (а.с.106).

Позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) - документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться, в тому числі, в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором (а.с.129-145)).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що затримка виплати належних позивачці сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а внаслідок настання обставин непереборної сили, що встановлен науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.02.тому відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 -ц.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги, що судом було порушено право позивача, на судовий захист та що при розгляді справи було порушеного права на заробітну плату, компенсації, передбачені трудовим законодавством.

На підставі вищезазначеного, апеляційний суд вважає за необхідним скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року, та ухвалити нове яким, задовольнити позовні вимог ОСОБА_1, щодо стягнення заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року, а також компенсації за невикористану відпустку та одноразової грошової допомоги при звільненні в загальному розмірі 14 481 грн. 06 коп.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати за подачу позову до суду та апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 522, 61 гривень + 1057,20 копійок, а всього на загальну суму 1579,81 гривня.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрат частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» розташованого за адресою - 03680 м. Київ вул.Тверська-5, ( код ЄДРПОУ- 40075815), в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" на користь ОСОБА_1, ІПН-НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість по заробітній платі з березня 2017 року по липень 2017 року, а також компенсації за невикористану відпустку та одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 14 481 (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня 06 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця", розташованого за адресою - м.Київ вул.Тверська-5, ( ідентифікайний код - 40075815), на користь держави (рахунок одержувача: 5564, , МФО: 899998, одержувач: УК м. Лиман/отг м. Лиман/22030101, Банк одержувача: Казначейство України (ЕАП)) судовий збір у розмірі 522, 61 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Краснолиманського міського суду від 08 листопада 2018 року в сумі 1057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок за наступними реквізитами:

- Отримувач коштів - Бахмутське УК/м. Бахмут/22030101

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37868870

- Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

- Код банку отримувача (МФО) - 899998

- Рахунок отримувача - 0033

- Код класифікації доходів бюджету -22030101

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи

Судді: В. Б. Азевич

А. В. Гапонов