22-ц/804/1286/19
223/749/18

Головуючий в 1 інстанції Дочинець С.І.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2019 року місто Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого суді ОСОБА_1
суддів Баркова В.М., Биліна Т.І.
секретар Тулянкіна М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 13 лютого 2019 року у цивільній справі № 223/749/18 за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту знаходження у відпустці по догляду за дитиною,
ВСТАНОВИВ:
Заявниця ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, де заінтересована особа: Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту знаходження у відпустці по догляду за дитиною.
Заява обґрунтована тим, що 05 липня 2014 року уклала шлюб з ОСОБА_3. Від зазначеного шлюбу у останніх 27 листопада 2014 року народився син ОСОБА_4. Наказом №05-К від 03.02.2015 року економісту ТОВ «Торгівельний дім «Південний Донбас» ОСОБА_5 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення трьох років, з 04.02.2015 року по 27.11.2017 року, а наказом №23-К від 27.09.2017 року економісту ТОВ «Торгівельний дім «Південний Донбас» ОСОБА_2 перервано відпустку по догляду за дитиною до досягнення трьох років, з 01.10.2017 року. Батько дитини ОСОБА_3 отримував державну соціальну допомогу при народженні дитини з листопада 2014 року по листопад 2017 року, однак у відпустці по догляду за дитиною він не знаходився та працював. У звязку з тим, що допомога по догляду за дитиною до досягнення трьох років була оформлена на ОСОБА_3, цей період не буде враховано у майбутньому до страхового стажу заявниці, а тому ОСОБА_2 просить суд встановити факт, що вона знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, з 04 лютого 2015 року по 01.10. 2017 року.
Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 13 лютого 2019 року в задоволенні вимог заяви ОСОБА_2 відмовлено.

З даним рішенням не погодилася заявник і оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилається на те, що судне повно зясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просила скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі.

До суду заявник і представник заінтересованої особи не зявилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовими повістками. Від заявника надійшла заява про розгляд справи без її присутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 1 статті 315 ЦПК України містить перелік фактів, що мають юридичне значення, які встановлюються у судовому порядку. В силу приписів ч. 2 ст. 315 ЦПК України зазначений перелік є не вичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-НО №352675 від 05 липня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, заявниця ОСОБА_5 та ОСОБА_3 05 липня 2014 року уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу заявниця змінила дошлюбне прізвище «Шамаріна» на шлюбне прізвище «Молдован».

Згідно свідоцтва про народження серії І-НО №616754 від 11 грудня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, У ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27 листопада 2014 року народився син ОСОБА_4.

Наказом ТОВ «Торгівельний дім «Південний Донбас» №05-К від 03.02.2015 року ОСОБА_5 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 04.02.2015 року по 27 листопад 2017 року.

Наказом ТОВ «Торгівельний дім «Південний Донбас» №23-К від 27.09.2017 року перервано відпустку по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку ОСОБА_2, до роботи стати 01.10.2017 року.

Відповідно до довідки від 14 травня 2018 року, виданої Вугледарським міським управлінням соціального захисту населення, ОСОБА_3 перебував на обліку у Вугледарському міському УСЗН як отримувач «Державної соціальної допомоги при народженні дитини» на ОСОБА_4 у період з 01.11.2014 року по 20.11.2017 року. З 01.12.2017 року виплата зазначеної допомоги зупинилась у звязку із закінченням терміну виплати.

Згідно довідки від 04 квітня 2018 року, виданої Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», ОСОБА_3 працює на зазначеному підприємстві з 03 жовтня 2012 року по теперішній час на посаді машиністом підземних установок (у відпустці по догляду за дитиною не перебував).

Відповідно до листів Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області №ВЕБ-05001-Ф-С-18-003987 від 15.03.2018 року та №ВЕБ-05001-Ф-С-18-005369 від 28.03.2018 року, згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування станом на 05.03.2018 року інформація на ОСОБА_2 за період з березня 2015 року по вересень 2017 року відсутня. У звязку з тим, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку була оформлена на батька дитини, то саме йому зазначений період зараховується до страхового стажу.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 540/147/17, саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини.

Апеляційний суд вважає, що суд дійшов правильного висновку, що встановлення судом факту перебування заявниці у відпустці по догляду за дитиною не породжує для неї певні юридичні наслідки від яких залежить виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав.

Судом правильно встановлено, що перебування ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 04.02.2015 року до 01.10.2017 року підтверджується наказами ТОВ «Торгівельний дім «Південний Донбас» №05-К від 03.02.2015 року та №23-К від 27.09.2017 року, які ніким не оспорюються та є актами індивідуальної дії, які безпосередньо породили для заявниці відповідні юридичні наслідки.

Окрім того, з заяви ОСОБА_2 про встановлення факту знаходження у відпустці по догляду за дитиною вбачається спір про право, а саме підлягає чи не підлягає включенню період перебування заявниці у відпустці по догляду за дитиною до її страхового стажу.

Апеляційний суд вважає, що суд повно і всебічно дослідив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2019 року.

Суддя