Ухвала

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 761/30003/17

провадження № 61-3740ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року

та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Ритуальної служби спеціального комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_5, треті особи: Первинна профспілкова організація Ритуальної служби спеціального комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсними довідки, подання, протоколів, наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Ритуальної служби спеціального комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування»

(далі - Ритуальна служба СКП «Спецкомбінат ПКПО»), ОСОБА_5, треті особи: ППО Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсними довідки, подання, протоколів, наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 16 червня 2015 року ОСОБА_5 порушуючи процедуру видав незаконний наказ № 151-к про звільнення ОСОБА_4, ознайомивши останнього із зазначеним наказом в цей же день.

Проте, роботодавець недотримався норм законодавства щодо звільнення позивача при скороченні чисельності і штату працівників, а саме : позивачу не було запропоновано перейти на іншу роботу на тому самому підприємстві та була порушена юридична процедура отримання згоди від профспілкового органу на звільнення позивача згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на неправомірні дії відповідача, позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, ОСОБА_4 просив суд:

- визнати недійсною довідку із зазначенням вакантних посад, які пропонувались ОСОБА_4 директором Ритуальної Служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» згідно зі статтею 49-2 КЗпП України та пунктом 4.2 наказу на підприємстві від 24 листопада 2014 року № 214 «Про скорочення чисельності і штату працівників», що регулюють вивільнення працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України;

- визнати недійсним наказ Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» від 27 лютого 2015 року № 38 «Про внесення змін до штатного розпису, на підставі того, що посада начальника відділу по роботі з персоналом відсутня та не відповідає Класифікатору професій України (ДК 003:2010), який був чинний на момент введення наказу на підприємстві в дію;

- визнати недійсним наказ Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» від 02 березня 2015 року № 36-к «Про призначення» на підставі того, що посада начальника відділу з роботою з персоналом відсутня та не відповідає Класифікатору професій України (ДК 003:2010), який був чинний на момент введення наказу на підприємстві в дію;

- визнати недійсним подання директора Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» до ППО Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» «Про надання згоди ППО Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО»

на звільнення ОСОБА_4 при скороченні за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України згідно зі статтею 43 цього Кодексу;

- визнати недійсним протокол засідання ППО Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» «Про надання згоди ППО Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО»» на звільнення ОСОБА_4 при скороченні за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України згідно зі статтею 43 цього Кодексу;

- застосувати насліди недійсності наказів від 27 лютого 2015 року № 38 «Про внесення змін до штатного розпису», від 02 березня 2015 року № 36-к «Про призначення», зобов'язати Ритуальну службу СКП «Спецкомбінат ПКПО» поновити відділ кадрів та посаду начальника відділу кадрів Ритуальної Служби СКП «Спецкомбінат ПКПО»;

- визнати недійсним наказ Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО»

від 16 червня 2015 року № 151-к «Про звільнення» у зв'язку з порушенням процедури звільнення в межах чинного законодавства, що регулюють вивільнення працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України;

- поновити позивача на роботі у Ритуальній службі СКП «Спецкомбінат ПКПО» з 16 червня 15 року на посаді начальника відділу постачання;

- стягнути з Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 червня

2015 року по день ухвалення рішення;

- стягнути з Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО», ППО Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО», ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, по 1 000 грн з кожного;

- одночасно із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Ритуальної Служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» на користь позивача, стягнути з директора Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО»

ОСОБА_5 на користь Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО», за незаконним наказом якого проведено незаконне звільнення ОСОБА_4, як матеріальну відповідальність за заподіяну підприємству шкоду у зв'язку з оплатою ОСОБА_4 середнього заробітку за часу вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня

2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, позивач був попереджений про наступне звільнення, йому була запропонована інша роботу, оскільки він відмовився від неї, то власник мав всі підстави для розірвання трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Отже, позивача звільнено з дотриманням вимог діючого трудового законодавства, у тому числі положень статей 42, 49-2 КЗпП України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову або передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що директором Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» ОСОБА_9 на ім'я голови ПП працівників Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» ОСОБА_6 було подане подання від 05 листопада 2014 року № 1460 з проханням на підставі статей 40, 42, 43 КЗпП України розглянути подання, погодити наказ та дати згоду на звільнення працівників за скороченням штату відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з доданим проектом наказу про скорочення чисельності і штату працівників та довідки відділу кадрів про наявність вакантних посад.

Наказом № 151-к від 16 червня 2015 року позивача звільнено з посади начальника відділу постачання у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України,

з яким ОСОБА_4 ознайомлений, що підтверджується його підписом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Заявляючи вимоги про визнання даного наказу недійсним, позивач зазначав, що йому не запропоновано перейти на іншу роботу та порушено процедуру отримання згоди профспілкового органу на звільнення позивача згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Суди встановили, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2017 року у справі № 755/12970/15-ц у справі за позовом ОСОБА_4 до Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО», третя особа - директор Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» ОСОБА_5, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, встановлено, що згідно з випискою щодо інформації про наявність вакантних посад на момент оголошення ОСОБА_4 наказу

від 24 листопада 2014 року № 214 «Про скорочення чисельності і штату працівників» до моменту звільнення станом на 16 червня 2015 року

було 10 вакантних посад, а саме: енергетик, машиніст компресорної установки 5-го розряду транспортно-механічної дільниці, енергетик 3-го розряду Лісового кладовища, електрогазозварник 4-го розряду Міського кладовища, каменотес 5-го розряду Лісового кладовища, прибиральник території Байкового кладовища, прибиральник території Міського кладовища, прибиральник території Лісового кладовища, робітник ритуальних послуг 3-го розряду Міського кладовища, робітник ритуальних послуг 3-го розряду Лісового кладовища.

Відповідно до акта про відмову від пропозицій вакантних посад для можливого переведення від 17 березня 2015 року ОСОБА_4, начальник відділу постачання, усно відмовився від запропонованих йому вакантних посад для можливого переведення, а також відмовився від надання письмової відмови від запропонованих йому вакантних посад для можливого переведення.

Також вказаним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва

від 07 червня 2017 року встановлено, що згідно з протоколом № 24 засідання зборів ППО Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО»

від 14 листопада 2014 року за більшістю голосів профспілкового комітету погоджено проект наказу «Про скорочення чисельності та штату працівників» за поданням адміністрації від 05 листопада 2014 року № 1460, а також надано згоду на скорочення чисельності та штату працівників.

Отже, вирішуючи спір в частині позовних вимог про визнання наказу недійним, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідач діяв в межах закону при звільненні позивача.

Встановивши, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва

від 07 червня 2017 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_4 до Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО», третя особа - директор Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» ОСОБА_5, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо недійсності вказаних наказів, довідки, подання і протоколу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що чинним законодавством не передбачено оскарження працівником окремих актів підприємства, що стосуються організації його діяльності, в тому числі подання директора та протоколів зборів, оскільки вони наділені правом приймати такі рішення, а втручання суду до внутрішньої діяльності підприємства є неприпустимим.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль задля організації свого життя.

Врахувавши, що відповідач діяв в межах закону при звільненні позивача, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача коштів на відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Ритуальної служби спеціального комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_5, треті особи: Первинна профспілкова організація Ритуальної служби спеціального комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсними довідки, подання, протоколів, наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року

та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк