Справа №635/7522/17
Провадження № 2/635/200/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року селище Покотилівка Харківського району

Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя О.М. Пілюгіна

секретар Зуєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 26 січня 2012 року в розмірі 24561,50 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 26 січня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 11500,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що її заява від 26 січня 2012 року разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем кредитний договір. Згідно умов вказаного договору, відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобов`язалася сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором кредиту від 26 січня 2012 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному цим договором, відповідач зазначені кошти отримала, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, в результаті чого, станом на 0-6 листопада 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 24561,50 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 січня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без руху.

22 січня 2018 року представником позивача на виконання ухвали суду від 05 січня 2019 року подано необхідні документи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 січня 2018 року відкрито провадження по справі.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимоги позивача задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 січня 2012 року в сумі 22915,71 гривень; витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 гривень; в задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача фіксованої частини суми штрафу у розмірі 500,00 гривень та процентної складової суми штрафу у розмірі 1145,79 гривень відмовлено.

18 березня 2018 року відповідач подала суду заяву про перегляд заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 22 лютого 2018 року по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, прийнято до розгляду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 червня 2018 року скасовано заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження.

03 липня 2018 року відповідач подала суду відзив, в якому просила застосувати позовну давність та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та невідповідність нормам чинного законодавства на підставі наступного. Позивачем не додано до позову копію договору на який він посилається, а надана лише копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, в якій вказані паспортні дані ОСОБА_1 , її місце проживання, телефон, інформація про сімейний стан та місце роботи. Проте вказана заява не може розглядатися, як укладений договір на отримання кредиту, оскільки в ній відсутні суттєві умови кредитного договору: вид банківських послуг, сума кредиту, строк повернення кредиту, розмір процентів за користування кредитом, строк дії договору, вид валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань; також не вказано, яку картку просила оформити відповідач та розмір кредитного ліміту. Під час підписання вказаної Анкети-заяви відповідач не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті. Оскільки позивачем нарахована заборгованість за кредитом на умовах, які не погоджені з відповідачем, тому остання не повинна її сплачувати. Крім того, позивач додав до позову розрахунок заборгованості за договором б/н від 26 січня 2012 року станом на 06 листопада 2017 року, відповідно до якого позивач почав з 26 січня 2014 року нараховувати на суму заборгованості за кредитом 11225,95 гривень проценти на поточну заборгованість, пеню в розмірі 27,60%, а потім збільшив розмір процентів до 42,00%, тобто знаючи про існування заборгованості відповідача, банк до суду не звертався та продовжував нараховувати проценти за користування коштами, пеню. За вказаних обставин, на думку позивача, станом на 26 січня 2017 року сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

09 серпня 2018 року позивач подав відповідь на відзив, де вказав, що 26 січня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 11500,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладення договору здійснено за принципом приєднання, підписанням заяви відповідач приєдналася до запропонованих банком умов та тарифів. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, ПАТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує умови та правила надання банківських послуг. Тобто, Правила та умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, де вказано, що підписавши цю заяву відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Тобто в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: заяві відповідача, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, при цьому укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству. На підставі поданої заяви відповідачу було видано відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 НОМЕР_2 , ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримала відповідач та телефон, який остання вказала в заяві. За допомогою встановлених ключів, зокрема за допомогою картки та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП-пароль, позивач забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку. Крім того, в анкеті-заяві від 26 січня 2012 року відповідач самостійно зазначила свої персональні дані, адресу проживання та іншу додаткову інформацію, яка необхідна для отримання кредитної картки, при цьому остання висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила це. Тобто, сторони при укладенні договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов. При цьому, вищевказані Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті позивача. Відповідно до виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 , де чітко прослідковується, що останній було встановлено кредитний ліміт та вона користувалася грошима: отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій без наявності картки є неможливим. Відповідно до п. 2.1.1.2.3. вказаного кредитного договору банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Крім того, під час укладення договору відповідачу було встановлено початковий кредитний ліміт та визначено процентну ставку в розмірі 2,3% в місяці, в подальшому процентну ставку було змінено відповідно до умов вказаного договору. Повідомлення про підвищення процентної ставки було направлено відповідачу 15 серпня 2014 року, 15 березня 2015 року, при цьому заяв про розірвання кредитного договору від останньої не надходило, більш того, вже після підвищення процентної ставки відповідач активно користувалася карткою. Крім того, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 30 листопада 2017 року до спливу строку позовної давності, оскільки відповідачем вчинені дії, що свідчать про визнання нею суми свого боргу. Так, згідно виписки відповідач неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 04 серпня 2017 року. Також, згідно виписки по рахунку, відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та знала свої зобов`язання за договором.

20 вересня 2019 року відповідач подала заперечення на відповідь на відзив, в яких просила застосувати позовну давність та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

10 жовтня 2018 року позивач подав відповідь на заперечення.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позов вказала про розгляд справи за її відсутності.

Будь-яких інших заяв та клопотань сторонами не надано.

Суд, розглянувши клопотання сторін, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до анкети - заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 26 січня 2012 року, відповідач надала згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору про надання банківських послуг б/н від 26 січня 2012 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит у розмірі 11500,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи позивачу, щомісячно 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг відповідач надав пряму та безумовну згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням позивача та може бути змінений (зменшений або збільшений); дії в частині зміни розміру кредитного ліміту здійснюються Банком самостійно, без попереднього повідомлення відповідача.

За несвоєчасне погашення заборгованості відповідач зобов`язалася при непогашенні суми простроченого кредиту сплатити пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг від 26 січня 2012 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором, відповідач кредит отримала, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 06 листопада 2017 року виникла заборгованість у розмірі 24561,50 гривень з яких:

- заборгованість за кредитом у розмірі 12198,63 гривень;

- заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 10417,08 гривень;

- заборгованість за пенею та комісією в розмірі 300,00 гривень;

- штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень;

- штраф (процентна складова) у розмірі 1145,79 гривень, яка підтверджена розрахунком

заборгованості за кредитним договором від 26 січня 2012 року.

В якості доказів суду надано: виписка з карткового рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 НОМЕР_3 за період з 01 січня 2012 року до 13 липня 2018 року; фото ОСОБА_1 з карткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання у строки та на умовах, встановлених договором про надання банківських послуг б/н від 26 січня 2012 року, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому стягненню підлягає сума боргу за кредитом, за відсотками за користування кредитом та заборгованість за пенею в загальному розмірі 22915,71 гривень.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором б/н від 26 січня 2012 року суми штрафів, суд приходить до наступного.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобов`язання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором б/н від 26 січня 2012 року свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому відмовляє позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених договором б/н від 26 січня 2012 року в загальному розмірі 1645,79 гривень, при цьому також враховує, що за порушення умов вищевказаного кредитного договору суд, стягнув з відповідача суму заборгованості за пенею та комісією.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що при укладенні договору про надання банківських послуг б/н від 26 січня 2012 року її не було ознайомлено з умовами та правилами надання банківських послуг за їх безпідставністю, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розмішена у відділеннях Банку та на офіційному сайті позивача, при цьому в своїй анкеті-заяві від 26 січня 2012 року ОСОБА_1 вказала, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому виді

Також, суд враховує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження погашення нею у добровільному порядку заборгованості за кредитним договором б/н від 26 січня 2012 року, та не доведено що при укладенні вищевказаного договору кредиту не було досягнуто всіх його істотних умов.

Доводи, що ОСОБА_1 не отримувала картку спростовуються даними виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 НОМЕР_3 .

При цьому суд також звертає увагу відповідача на відсутність підстав для застосування позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається з 04 серпня 2017 року з дня останнього платежу відповідачем суми погашення за кредитним договором від 26 січня 2012 року, позовна заява подана позивачем 18 грудня 2017 року, отже загальний строк позовної давності не сплив.

Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача, та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 26 січня 2012 року в загальному розмірі 22915,71 гривень (22915,71 гривень = 12198,63 гривень (сума заборгованості за кредитом) + 10417,08 гривень (сума заборгованості за процентами за користування кредитом) + 300,00 гривень (заборгованість за пенею та комісією).

Відповідно до платіжного доручення № PROM8В9G5H від 08 листопада 2017 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 гривень.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 549, ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 26 січня 2012 року в розмірі 22915 (двадцять дві тисячі дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 71 копійка.

В задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь суми штрафів за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених кредитним договором б/н від 26 січня 2012 року в загальному розмірі 1645,79 гривень, а саме: штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; штраф (процентна складова) у розмірі 1145,79 гривень відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк, , рах. № НОМЕР_4 , МФО № 305299, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; поштова адреса: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Жовтневим ХМУ УМВС України в Харківській області, 22 січня 1997 року, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 24 травня 2019 року.

Суддя О.М. Пілюгіна