У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Ларіоновій Н.М.,

при секретарі судового засідання Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, головний державний виконавець Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чепурна Т.С., на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 в жовтні 2017 року звернувся до суду із скаргою в якій просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Лівобережного ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Чепурної Т.С. при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.09.2017 року; скасувати постанову головногодержавного виконавця Лівобережного ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Чепурної Т.С. про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.09.2017 року та зобов»язати Лівобережне ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 2607/14515/12 для примусового виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.03.2013 року. Мотивуючи свої вимоги тим, що постановою головного державного виконавця від 22.09.2017 року скаржнику був повернутий виконавчий документ про стягнення боргу з ОСОБА_2 Підставою для повернення виконавчого листа державний виконавець вказала неможливість його виконання через відсутність у боржника будь-якого майна. Але при цьому скаржник вважає дії державного виконавця незаконними, оскільки державним виконавцем не було здійснено весь обсяг дій, передбачених діючим законодавством, для виконання судового рішення, що потягло за собою порушення прав заявника.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.).

До початку судового засідання заявник подав заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність.

Заінтересована особа - головний державний виконавець - у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Відзив (заперечення, пояснення) суд не подані.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 - у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив (заперечення, пояснення) суд не подані.

Відповідно до ст.450 ч.2 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників процесу за наявних у справі матеріалів.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 26.07.2013 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2607/14515/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди та комунальним платежам у розмірі 188 801,31 грн.

19.08.2013 року державним виконавцем Чепурною Т.С. винесено постанову № ВП 39402312 про відкриття виконавчого провадження.

22.09.2017 року державним виконавцем Чепурною Т.С. винесено постанову про повернення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів.

Підставою для повернення виконавчого листа державним виконавцем було вказано відсутність зареєстрованого за боржником будь-якого майна, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

У своїх вимогах заявник посилається на те, що дії державного виконавця є незаконними, оскільки ним не було здійснено весь обсяг дій щодо виконання виконавчого листа, що передбачені діючим законодавством, а тому підстав для повернення виконавчого листа не було.

Разом з тим, статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачає, що виконання рішень, перелік яких встановлюється законом про виконавче провадження, покладається на державних виконавців відповідних відділів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 10 Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 вказаного вище Закону у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Отже, враховуючи викладене вище, державний виконавець мав подати до суду подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проте доказів про здійснення цих дій до суду надано не було.

Крім того, відсутні докази на підтвердження здійснення державним виконавцем належного виклику боржника та виходу державного виконавця за місцем проживання для з'ясування майнового стану ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Однак, будь-яких документів на підтвердження проведення державним виконавцем необхідних виконавчих дій на виконання рішення суду державним виконавцем надано не було, в зв'язку з чим суд вважає повернення виконавчого документу передчасним, а дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.09.2017року неправомірними.

Що стосується вимоги заявника щодо відновлення виконавчого провадження ВП № 39402312 з примусового виконання виконавчого листа № 2607/14515/12, виданого 26.07.2013 року Подільським районним судом м. Києва, то суд прийшов такого.

Згідно ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Враховуючи вищевказану норму, суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні вимоги в частині щодо відновлення виконавчого провадження, оскільки державний виконавець зобов'язаний відновити виконавче провадження на підставі рішення суду про визнання незаконною чи скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Приймаючи до уваги зазначене, скарга ОСОБА_1 щодо неправомірності дій державного виконавця та скасування постанови є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 81, 258-260, 263-265, 353, 447-451 ЦПК України, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, головний державний виконавець Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чепурна Т.С., на дії державного виконавця - задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чепурної Т.С.по виконавчому провадженню ВП № 52651231 при винесенні постанови від 22.09.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу - неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чепурної Т.С. по виконавчому провадженню ВП № 52651231 від 22.09.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова