Справа № 404/1709/17
Номер провадження 2/404/315/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді : Бершадської О.В.

за участі секретаря : Вітохіної Н.А.

учасники справи: позивач: ОСОБА_1 , представник позивача: Березовська ОСОБА_2 , відповідачі, треті особи- не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Приватного підприємства Вагран, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Писаковська Анастасія Геннадіївна, Міська рада міста Кропивницького про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 , Приватного підприємства Вагран, зазначивши третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватного нотаріуса Писаковську Анастасію Геннадіївну , яким просить визнати недійсним договір від 23.02.2015 року №142 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , продавцем за яким є Приватне підприємство «Вагран», покупцем ОСОБА_4 .

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона зареєстрована та проживає у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 .

Випадково дізналася, що за договором купівлі-продажу невідомій їй особі була продана квартира, в яку вона законно вселилася, постійно проживає з 19 травня 1997 року, і в якій, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вона зареєстрована.

Під час укладання договору купівлі-продажу квартири, продавцем за яким є ПП «Вагран», а покупцем ОСОБА_4 . приватним нотаріусом Писаковською ОСОБА_5 не були зясовані обставини, щодо проживання в квартирі мешканців, які внаслідок протиправного продажу квартири, можуть бути виселені. Вважає, що спірну квартиру було продано разом з мешканцями, які проживають там на законних підставах.

Тому, з посиланням на норми статей 203, 215 ЦК України просила задовольнити позов повністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про визнання недійсним договору.

Відповідно до ухвали Кіровського районноо суду м. Кіровограда від 03 квітня 2017 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу в установлений строк сплатити судовий збір в розмірі- 640,00 грн., надавши до суду оригінал квитанції.

13 квітня 2017 року представником позивача на виконання вимог ухвали від 03 квітня 2017 року надано оригінал квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2017 року відкрито провадження по вказаній цивільній справі та призначено судове засідання.

За клопотанням представника позивача ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 жовтня 2017 року витребувано у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Писаковської Анастасії Геннадіївни належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи з укладення та посвідчення Договору, у тому числі, посвідченого нею договору від 23.02.2015 року №142 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , продавцем за яким є Приватне підприємство Вагран, покупцем за яким є ОСОБА_4 ; довіреностей ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 жовтня 2017 року у задоволенні клопотання відповідача приватного підприємства Вагран щодо зупинення провадження у справі № 404/1709/17( номер провадження 2/404/1790/17 ) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Приватного підприємства Вагран, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Писаковська Анастасія Геннадіївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним до набрання законної сили судовим рішенням у справі №404/1568/16-ц ( номер провадження 2/404/1531/16 ) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Приватне підприємство « Вагран» про визнання недійсним договору - відмовлено.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обовязків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання.

Відповідно до ч.2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п. п. 4 ч.2 ст.187 ЦПК України).

Ухвалою суду від 22.02.2018 року продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Витребувано із Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області: належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи з укладання та посвідчення Договору, у тому числі: посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Писаковською А.Г. довору від 23.02.2015 року №142 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , продавцем за яким є Приватне підприємство Вагран, покупцем за яким є ОСОБА_4 ; довіреностей ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.03.2019 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міську раду міста Кропивницького.

В судовому засіданні позивач, її представник заявлені вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.

Відповідач -ППВагран, його представник в судових засіданнях позов не визнала, приймала участь на стадії клопотань, в подальші судові засідання не зявились, повідомлялись.

Відповідач - ОСОБА_4 в судові засідання не зявлялась, повідомлялась в порядку ч.3 ст. 76 ЦПК України( в редак.2004 р.), та в подальшому за зареєстрованим місцем проживання, згідно інформації від 18.12.17 року ( т.1 а.с.110), проте поверталися конверти за закінченням терміну зберігання .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримав заявлений ОСОБА_1 позов .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міська рада міста Кропивницького та приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Писаковська А.Г. в судове засідання не зявилися, повідомлялися.

Заслухавши виступ сторони позивача, представника ППВагран, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ст. 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Відтак, зазначена норма визначає,що об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію.

Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для зверненням особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована і проживає у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 , у кімнаті № НОМЕР_1 , що підтверджується копією її паспорта( т.1 а.с.7) .

В дане житло вона заселилася, як член сімї ОСОБА_3 , відповідно до ордера №39 від 19 травня 1997 року на зайняття кімнати НОМЕР_1 , з сім`єю з 4 чоловік від ВАТ «Кіровоградбуд» (т.1 а.с. 6).

У 2016 року позивач дізналася, що за договором купівлі-продажу кімната №221 продана відповідачу ОСОБА_4

Матеріалами справи підтверджується, що згідно договору купівлі - продажу квартири від 23 лютого 2015 року за №142, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською А.Г, ПП «Вагран» продало, а ОСОБА_7 , який діє від імені ОСОБА_4 , придбав квартиру за номером АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.171-174).

Згідно п.1.5 договору у квартирі №221 зареєстровано дві особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

При цьому зясовано, що Актом введення в експлуатацію державної приймальної комісії від 28 вересня 1979 року та рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 05 квітня 1979 року№365 затверджено акт державної комісії про введення в дію гуртожитку комбінату « ОСОБА_8 » .

Відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 14 жовтня 2004 року № 1546, будинок по АДРЕСА_3 розташований у АДРЕСА_3 належить ПП «Вагран». Зазначене рішення прийняте в обмін договору купівлі-продажу від 29 листопада 2002 року ( т.1 , а. с. 10, 188).

Рішенням Кіровоградської міської ради від 14 жовтня 2004 року № 1546 оформлено право власності на цілий будинок АДРЕСА_3 за ПП «Вагран» .

Рішенням засновника ПП «Вагран» № 1 від 23 лютого 2015 року дозволено продаж квартири № АДРЕСА_4 ( т.1 а.с. 182 -на звороті).

Разом з цим зясовано, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 15 вересня 2011 року, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 13 березня 2012 року, у справі за позовом ВАТ «Кіровоградбуд» до ПП «Вагран», третя особа - ДП «Житлово-експлуатаційна контора» ВАТ «Кіровоградбуд» про визнання права власності та витребування майна - спірного гуртожитку, у задоволенні позову відмовлено. Судом встановлено, що ВАТ «Кіровоградбуд» створено на підставі наказу Фонду державного майна України № 43-АТ від 28 червня 1994 року, шляхом перетворення в процесі приватизації державного будівельно-монтажного тресту «Кіровоградбуд» і є власником переданого засновником у власність майна перетвореного державного будівельно-монтажного тресту «Кіровоградбуд». Державний будівельно-монтажний трест «Кіровоградбуд» є правонаступником будівельного комбінату « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який був замовником будівництва гуртожитку у 1979 році.

Рішенням сорок сьомої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 24 лютого 2015 року № 3956 скасовано п. 1 рішення виконкому Кіровоградської міської ради від 23 червня 2004 року № 899 про надання статусу будинку для малих сімей гуртожитку попроспекту Університетському в м. Кіровограді . Скасовано рішення виконкому від 14 жовтня 2004 року № 1546 про погашення та зміну правовстановлювального документа на цілу будівлю гуртожитку по АДРЕСА_3 .

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2015 року, яка набрала законної сили 29.03.2016 року, у справі за адміністративним позовом ПП «Вагран» до Кіровоградської міської ради про визнання незаконним та скасування вказаного рішення Кіровоградської міської ради № 3956 від 24 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено. Судом було встановлено, що підставою для скасування рішень про надання статусу будівлі гуртожитку для малих сімей та заміни договору купівлі-продажу на свідоцтво про право власності було встановлення виконавчим комітетом міської ради порушення вимог законодавства при прийнятті цих рішень, а саме: не було враховано, що за призначенням, архітектурно-планувальним рішенням статус гуртожитку суттєво відрізняється від статусу житлового багатоквартирного будинку, в тому числі , і будинку для малих сімей, у зв`язку з чим переведення його в багатоквартирний будинок чи будинок для малих сімей, потребує розроблення відповідної проектно-кошторисної документації з переплануванням кімнат гуртожитку у ізольовані квартири, здійснення реконструкції будівлі та прийняття в експлуатацію такого реконструйованого об`єкту. Прийняття рішення про надання гуртожитку статусу будинку для малих сімей відбулось за відсутності погодженої проектно-кошторисної документації, реконструкції (перепланування) гуртожитку та затвердженого акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом (реконструйованого) об`єкта. Суд визнав, що скасовуючи вказані рішення про зміну статусу будівлі та заміну правовстановлюючого документу, виконавчий комітет міської ради діяв в межах своїх повноважень та правомірно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав на проживання у кімнаті № 221, яка протягом тривалого часу являється її житлом, і в яку вона вселилася, на законних підставах, оскільки її вселення не оспорювалося. Позивачка обрала способом захисту свого права - визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України 1 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене.

Згідно відмітки на сторінці 12 паспорту громадянина України, який належить позивачу (т. 1 а.с. 7), вона зареєстрована за вказаною адресою з 13 червня 1997 року.

На час реєстрації місця проживання позивача, це житло мало статус кімната у гуртожитку, який належав ВАТ «Кіровоградбуд» і відповідно вона вселилася разом з членами сімї на підставі ордеру від 19.05.1997. Тобто, позивач вселилася у вказану кімнату гуртожитку ще у 1997 році, тобто за кілька років до набуття ПП «Вагран» права власності на будинок.

В свою чергу, рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ПП «Вагран», виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про скасування свідоцтва про право власності було встановлено, що відповідно до наказу № 15 від 19.02.1997 року ВАТ «Кіровоградбуд» передало у власність на той час гуртожиток по проспекту Університетському, АДРЕСА_3 дочірньому підприємству «Житлово-експлуатаційна контора» ВАТ «Кіровоградбуд» для формування його статутного фонду. 11 червня 1997 року Дочірнє підприємство «Житлово-експлуатаційна контора» ВАТ «Кіровоградбуд» продало даний гуртожиток, ТОВ «Славія». Згідно договору купівлі-продажу від 29 листопада 2002 року ТОВ «Славія» продало спірний гуртожиток Приватному підприємству «Вагран» ( т.1, а.с.93-97).

Отже довідка, видана ППВагран ( т.1 а.с.178) про реєстрацію та проживання позивача у гуртожитку та підстави вселення сімї Ільченко є належним та допустимим доказом у справі, який не суперечить іншим доказам і не спростований відповідачами.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що позивач ще у 1997 році вселилася у кімнату 221, по АДРЕСА_3 , на підставі відповідного ордеру, тобто з підстав, передбачених ст. 129 ЖК України, і з того часу місце свого проживання не змінювала. У зв`язку з цим вона має право на ефективний судовий захист свого права на житло.

Права мешканців гуртожитку регулюються, на час виникнення спірних правовідносин, нормами ЖК України, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, яке втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2015 року № 582, а також Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (Закон від 4 вересня 2008 року № 500-VI) згідно ч. 4 ст. 1 якого дія цього закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 15 вересня 2011 року у справі за позовом ВАТ «Кіровоградбуд» до ПП «Вагран» про визнання права власності та витребування спірного гуртожитку було встановлено, що ВАТ «Кіровоградбуд» утворився в процесі приватизації державного будівельно-монтажного тресту «Кіровоградбуд» в цей гуртожиток був включений у статутний капітал новостовереного товариства.

У зв`язку з цим дія Закону від 4 вересня 2008 року № 500-VI (з наступними змінами) поширюється на гуртожиток, який був переданий ВАТ «Кіровоградбуд» до статутного капіталу ДП «Житлово-експлуатаційна контора», а згодом проданий ТОВ «Славія» на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 1997 року, після чого знову проданий ПП «Вагран» на підставі договору купівлі-продажу від 29 листопада 2002 року.

Зміна статусу будівлі з гуртожитку на будинок для малих сімей на підставі п. 1 рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 23 червня 2004 року № 899 була здійснена з порушенням законодавства, що встановлено постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2015 року.

Вказані факти стали підставою для скасування Кіровоградською міською радою п. 1 рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 23 червня 2004 року № 899.

Таким чином , об`єктом оспорюваного договору купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року, укладеного між ПП «Вагран» і ОСОБА_4 , фактично являлася кімната у гуртожитку, право на проживання у якій належить позивачу та третій особі ОСОБА_3 .

Аналіз змісту норм статей 316 - 319, 658 ЦК України дає підстави для висновку, що власник на власний розсуд може здійснювати продаж належного йому майна.

Однак, згідно ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону від 4 вересня 2008 року № 500-VI встановлено мораторій на відчуження гуртожитків, який поширюється на вказані у Закону гуртожитки, як цілісні майнові комплекси, так і на їх окремі будівлі, споруди, жилі та нежилі приміщення на користь фізичних чи юридичних осіб.

Всупереч вказаному Законом мораторію та всупереч праву позивача, як мешканця гуртожитку, між ПП «Вагран» і ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири, а фактично кімнати 221.

Факт проживання позивача у вказаній квартирі на час укладення оспорюваного договору був достовірно відомий ПП «Вагран» та ОСОБА_4

Таким чином, суд вважає, що спірний договір має бути визнаний судом недійсним, саме з вищенаведених підстав, оскільки укладений 23.02.2015 року правочин між ПП`Вагран» та ОСОБА_4 суперечить житловому, цивільному законодавству, порушує право на проживання у спірній квартирі позивача , а сама невідповідність статусу будівлі фактично існуючому, перешкоджає останній , як мешканцю конкретного житлового приміщення у спірній будівлі, захищати та реалізовувати свої права, законні інтереси відповідно до статусу цієї будівлі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, Європейського суду з прав людини , від 18 липня 2006 року ).

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягнути із ОСОБА_4 , Приватного підприємства Вагран на користь ОСОБА_1 по 320,00 грн., з кожного, внесеного судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 12,13, 12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Приватного підприємства Вагран, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Писаковська Анастасія Геннадіївна, Міська рада міста Кропивницького про визнання договору купівлі-продажу недійсним - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір від 23 лютого 2015 року №142 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською Анастасією Геннадіївною.

Стягнути із ОСОБА_4 , Приватного підприємства Вагран на користь ОСОБА_1 по 320,00 грн., з кожного, внесеного судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

відповідач: Приватне підприємство Вагран, місцезнаходження: місцезнаходження: пр. Університетський, 21, м. Кропивницький, код ЄДРПОУ -31774892;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків- НОМЕР_4 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Писаковська Анастасія Геннадіївна, місцезнаходження: АДРЕСА_6 В. Чорновола, 46 кв. 4, м. Кропивницький;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міська рада міста Кропивницького, місцезнаходження: вул. Велика Перспективна, 41, м.Кропивницький, .

Повне судове рішення складено 16.05.2019 року

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда