Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 квітня 2019 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Строган Л.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому зазначено, що 15 липня 2017 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження умов якого представлена розписка позичальника. За умовами даного договору позивач надав ОСОБА_3 послугу у вигляді фінансової допомоги у розмірі 9000 грн, які остання зобов"язалася повернути до 15 січня 2018 року. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 станом на 18 жовтня 2018 року дану домовленність не виконала, позивач просить суд стягнути з неї 12089,87 грн, з них 9000 грн боргу, 3% річних у сумі 360 грн, інфляції в розмірі 981,57 грн та 1778,3 грн відсотків по банку НБУ.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 14 січня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 та додані до неї документи передано до Романівського районного суду Житомирської області за підсудністю.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Суд, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена у частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При цьому, наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов'язання з повернення позики позичальником не виконано.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (Правовий висновок Верховного Суду України у справі за № 6-2789цс16).

Окрім цього, Верховний Суд України у справі № 6-1967цс15 зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

З урахуванням викладеного, надана позивачем копія паспорту ОСОБА_3 на якій остання зобов"язалася до 15 січня 2018 року виплатити ОСОБА_1 9000 грн за надану 15 липня 2017 року послугу, на переконання суду, не являється підтвердженням укладеного між сторонами договору позики, а отже не породжує наслідків у вигляді стягнення заборгованості за невиконання вказаного зобов"язання.

Керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя С.В. Бабич