Апеляційне провадження № 22-ц/824/4880/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 760/14780/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3, поданою її представником ОСОБА_5,

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 7 лютого 2018 року, постановлену в приміщенні суду під головуванням судді Лазаренко В.В., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа ПН КМНО Горбунова Л.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 7 липня 2015 року винесено постанову про накладення арешту майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 у межах суми звернення стягнення банком 14 258 918,54 грн., що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 9.07.2015.

12 серпня 2015 року ОСОБА_6 здійснила відчуження квартири АДРЕСА_1, за договором купівлі-продажу з ОСОБА_3

Таким чином, вищевказаний договір було укладено під час існування заборони на відчуження майна, у зв'язку з чим, банк просив визнати договір купівлі-продажу недійсним.

5 лютого 2018 року ПАТ «Універсал Банк» через свого представника подало заяву про забезпечення позову, у якій просило вжити заходів по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3

На обґрунтування доводів заяви про забезпечення позову зазначало, що у невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у вказаній справі, оскільки, відповідач ОСОБА_6 здійснила відчуження вказаної квартири відповідачу ОСОБА_3 в той час, коли квартира перебувала під арештом. А тому, вважало, що існує можливість того, що відповідач ОСОБА_3 відчужить квартиру третім особам, що призведе до неможливості задоволення позову, оскільки зміниться власник майна.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 7 лютого 2018 року заяву ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 через свого представника подала апеляційну скаргу та, вказуючи на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні забезпечення.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що у заяві про забезпечення позову наводяться самі лише формальні посилання на джерела права щодо змісту та мети заходів із забезпеченням позову, однак відсутні будь-які належні докази та обґрунтування та підтвердження необхідності їх вжиття.

Позивач намагається визнати недійсним неіснуючий договір, який до того ж відсутній в матеріалах справи.

Не відповідає дійсності також зазначена судом обставина, що ОСОБА_3 придбала квартиру в період перебування її під арештом, оскільки виконавче провадження, в якому було накладено арешт, жодним чином не стосується а ні спірного майна, а ні сторін справи.

Зі змісту заяви позивача про забезпечення позову неможливо встановити яким чином невжиття накладення арешту на квартиру, що належать ОСОБА_3, істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, в разі задоволення позову в майбутньому.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладеній в ній. Просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник позивача ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_6 та третя особа в судове засідання не з'явилися. Про розгляд справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом установлено, що у провадженні Солом'янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа ПН КМНО Горбунова Л.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитися, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з контрольного провадження, яке надіслано до суду апеляційної інстанції, воно формовано у порушення вимог Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Матеріали контрольного провадження формуються з матеріалів справи (кримінального провадження) у такій же послідовності, як при формуванні справи (матеріалів кримінального провадження), документи, що приєднуються до матеріалів контрольного провадження у хронологічному порядку їх надходження до суду чи формування в суді, мають містити, зокрема, завірені копії документів, які були предметом розгляду та на підставі яких було постановлено оскаржуване судове рішення.

Разом з тим, порушено порядок формування і оформлення судової справи, як це передбачено розділом 28 Інструкції та відсутня копія позовної заяви та копій доданих до неї письмових додатків. Виходячи з чого, апеляційний суд позбавлений можливості зробити висновок про те, чи дійсно виник спір між сторонами.

Проте, до судового засідання суду апеляційної інстанції представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подано до суду копію позовної заяви з додатками, з якої вбачається, що звертаючись з позовом до суду, банк не надав копії оскаржуваного договору купівлі-продажу від 12.08.2015, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Натомість, в додатках до апеляційної скарги міститься копія договору дарування квартири від 19.11.2013, відповідно до якого ОСОБА_6 подарувала по Ѕ частці квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (ас.ас.39-40).

В подальшому, 12.08.2015, між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_3 з другої сторони, укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 (ас.ас.41-42).

Таким чином, викликає сумнів наявність спору між сторонами з приводу вказаного договору від 12.08.2015, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Посилання суду першої інстанції на те, що між стонами дійсно виник спір, спростовується наявними в матеріалах контрольного провадження та наданими копіями документів зі сторони відповідача ОСОБА_3 та її представника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позовні вимоги пред'явлені до ОСОБА_6, яка на час укладення договору 12.08.2015 не була власником квартири. Ця інформація також вбачається з доданих до позовної заяви та заяви про забезпечення позову копій відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно та копій інформації про виконавче провадження.

Як вбачається з копії Витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками квартири АДРЕСА_3станом на 12.08.2015 (дата вчинення оспорюваного договору) значилися ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Посилання представника банку в судовому засіданні суду апеляційної інстанції та надання копій заяв про зміну предмета позову та заміну неналежного відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки такі процесуальні дії були вчинені після постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 7 лютого 2018 року слід скасувати, а в задоволенні заяви ПАТ «Універсал Банк»» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру - відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 7 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» про забезпечення позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 24 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: