У х в а л а

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 750/3416/19

провадження № 61-17121ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 30 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т. Г. Шевченка про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т. Г. Шевченка (далі - Національного університету «Чернігівський колегіум») про стягнення надбавки за особливі умови роботи, за період з серпня 2014 року по жовтень 2018 року включно у сумі 69 983 грн та судових витрат. Мотивуючи свої вимоги тим, що у Національного університету «Чернігівський колегіум» не було правових підстав для не нарахування та невиплати надбавки за особливі умови роботи, що призвело до виникнення суми боргу з оплати праці та порушення трудових прав.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Національного університету «Чернігівський колегіум» на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 65 490 грн 62 коп., із яких: надбавка за особливі умови роботи, за період з 01 серпня 2014 року по 30 жовтня 2018 року у розмірі 64 468 грн 75 коп.; відшкодування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 1 021 грн 87 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 30 серпня 2019 року апеляційну скаргу Національного університету «Чернігівський колегіум» задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2019 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум» про стягнення суми боргу відмовлено.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить судове рішення апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 921 грн.

Ціна позову у цій справі становить 69 983 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом

в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме: справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

За змістом підпункту в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Проте, заявником не наведені доводи щодо застосування підпункту в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а тому не дають підстав для висновку про те, що справа становить значний суспільний інтерес та/або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «малозначні справи», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Суди попередніх інстанцій дали оцінку доводам сторін. Отже, у Верховного Суду відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т. Г. Шевченка про стягнення суми боргу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 30 серпня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян