Єдиний унікальний номер 448/422/19
Провадження № 2/448/410/19
У Х В А Л А

про залишення без руху

08.04.2019 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ТзОВ «Цегельний завод «Промінь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та повернення придбаного товару, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Цегельний завод «Промінь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та повернення придбаного товару. Просить стягнути з відповідача заробітну плату за період з травня 2017р. по листопад 2017р. в розмірі 55 627 грн. 72 коп.; середній заробіток (197,76 грн. грн. в день) за весь час затримки з дати звільнення по день фактичного розрахунку з урахуванням індексації; компенсацію в сумі 6510,87 грн.; зобовязати відповідача повернути їй, позивачці, будівельні матеріали, а саме 5,5 тон цегли.

Ознайомившись із вказаною позовною заявою ОСОБА_1, вважаю, що таку необхідно залишити без руху виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява має містити відомості: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обовязків досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, у позовній заяві позивачкою не зазначена ціна позову; не чітко та не в повній мірі викладено обставини в обґрунтування позовних вимог, зокрема суду незрозуміло яку компенсацію позивач просить стягнути з відповідача, оскільки у позові наявні покликання як на ст.83 КЗпП, яка регламентує «Грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки», так і на ст.ст.1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», позивачем у прохальній частині не зазначеного конкретного часового проміжку, за який така просить стягнути з відповідача середній заробіток; відсутні обґрунтовані розрахунки сум, що стягуються чи оспорюються та не зазначено й не додано доказів, що підтверджують вказані обставини, зокрема відсутні докази на підтвердження зазначених позивачкою розмірів нарахованої їй заробітної плати за період з травня 2017р. по листопад 2017р. у зазначених нею сумах 7035 грн., 6554, 91 грн., 9450 грн., 9817,50 грн., 13898, 26 грн., 6273,42 грн., 2598, 68 грн., що відповідно виключає можливість перевірити обґрунтованість проведених нею розрахунків як заборгованості по заробітній платі, так і середнього заробітку та компенсації; позивачем не додано докази про середню ціну 1 тони (чи в інших одиницях виміру) цегли, на що відповідно є покликання у позові; відмітка на зворотній стороні накладної, копія якої міститься в матеріалах справи не посвідчена належним чином.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як на підставу для звільнення від сплати судового збору позивач покликається на п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», хоча у позовній заяві заявлено позовні вимоги про стягнення грошових коштів (заробітної плати, середнього заробітку, компенсації), так і вимогу про повернення майна (будівельних матеріалів).

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року №484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору». Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), а також значно скорочено перелік суб'єктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільнялися позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З 1 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 1 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у справах двох категорій: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року в справі №226/168/15-ц. У цій справі позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Верховний Суд, на підставі зазначених вимог закону, прийшов до висновку, що такі вимоги не є вимогами про поновлення на роботі та про стягнення заробітної сплати, а тому позивач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Виходячи з зазначеного законодавчого визначення, компенсація, яка виплачується працівникові за невикористані дні відпустки не є винагородою за виконану працівником роботу, тобто не є заробітною платою, а тому, з урахуванням зазначених вимог Закону, позивачі не звільняються від сплати судового збору у справах про стягнення компенсації за невикористану відпустку.

Так само і не звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки такий також не входить до структури заробітної плати та за змістом ч.1 ст.117 КЗпП України є видом відповідальності роботодавця за порушення строків виплати належних звільненому працівнику сум.

Таким чином, вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку мають бути оплачені судовим збором.

Не оплачена судовим збором і вимога позивачки про зобовязання відповідача повернути їй будівельні матеріали та в позовній заяві відсутня відповідна вказівка на підставу звільнення від сплати судового збору за вказану позовну вимогу відповідно до Закону.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1921 грн.

Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 768,40 грн.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму (768,40 гривень) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму (9 605 гривень).

Згідно з вимогами ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Таким чином позивачу ОСОБА_1 слід виправити зазначені недоліки позовної заяви, зокрема сплатити судовий збір, надавши оригінал квитанції про сплату судового збору.

Судовий збір необхідно сплатити за наступними реквізитами: «Отримувач коштів - УК у Мост.р/Мостиський р-н/22030101; код отримувача за ; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); МФО 899998; рахунок отримувача 3252; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу 101; судовий збір, Мостиський районний суд».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендації R (81) 7 Комітету міністрів державам?членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя від 14.05.1981 року та практика Європейського суду з прав людини (зокрема рішення від 19.06.2001 року «Креуз проти Польщі») не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Зважаючи на характер та обсяг виявлених недоліків позовної заяви, строк на їх усунення доцільно визначити позивачу ОСОБА_1 терміном десять днів із дня отримання копії ухвали суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.185 ЦПК України, суддя. -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТзОВ «Цегельний завод «Промінь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та повернення придбаного товару - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху та розяснити, що у випадку виконання нею у встановлений строк відповідних вимог ухвали суду, заява вважається поданою в день первісного її подання, інакше така вважається неподаною та повертається заявнику з усіма доданими документами.

Ухвала є остаточною та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Ю.В.Кічак