справа № 274/3918/18
провадження № 2/0274/635/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.05.2019 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В с т а н о в и в :

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідачів, як з солідарних боржників суму заборгованості за Кредитним договором № ML-J02/026/2008 від 03.06.2008 р в розмірі 1497390,49 гривень ( 57 105,23 дол. США) та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 22460,86 гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 03.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений Кредитний договір № ML-J02/026/2008, за умовами якого відповідачці ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 53699,91 доларів США, з кінцевим терміном погашення кредиту 03.06.2033 року. В забезпечення належного виконання зобов'язань відповідачки за Кредитним договором 03.06.2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір поруки SR-J02/026/2008, де у відповідності з умовами договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. У зв'язку з тим, що позичальник своїх зобов'язань по поверненню кредиту і сплаті процентів не виконує, станом на 12.06.2018 року сума заборгованості становить 57105,23 доларів США, що еквівалентно 1497390,49 грн. по курсу НБУ, яка складається з: заборгованості за кредитом - 53699,91 доларів США (1408097,56 грн.), а також відсотків за користування кредитом у сумі 3405,32 доларів США (89292,93 грн.).

17.12.2018 року представник відповідачів подав відзиви на позовну заяву, згідно яких просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Також подали заяву про застосування строків позовної давності ( а.с. 67-84).

10.01.2019 року позивачем надіслано на адресу суду відповідь на відзив відповідачів ( а.с. 91-95, 112-114).

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, в якому просив розглянути справу за його відсутності, а також вказав, що вимоги викладені у позовній заяві підтримує у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові пояснення щодо обставин справи, в якій зазначив, 11.02.2010 року ПАТ "ОТП Банк" надіслав на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудову вимогу № 010-01/001-22-3-1/190, згідно якої на виконання вимог п.1.9 Кредитного договору та п. 3.1 Договору поруки, вимагав в 30-денний строк з дати отримання даної вимоги дострокового повернення кредитних коштів, нарахованих відсотків та пені. Таким чином, банк відповідно до положень п.1.9.1 Кредитного договору № ML-J02/026/2008 від 03.06.2008 року змінив строк виконання зобов'язання. Вказані вимоги було відправлено банком 11.02.2010 року. Відтак, граничний строк виконання зобов'язань за кредитним договором настав 11.03.2010 року та перебіг трирічного строку позовної давності, протягом якого банк мав право звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, розпочався 12.03.2010 року. Тому банк або його правонаступник мав право звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості не пізніше 12.03.2013 року. Банк звертався до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - 28.11.2011 року. Проте, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області по справі № 2-2971/11 від 02.03.2012 року цивільну справу за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом залишено без розгляду. Відповідно до приписів частини 1 статті 265 ЦПК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області із вказаним позовом лише 06.08.2018 року. Таким чином, позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовними вимогами про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст.8 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 03.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений Кредитний договір № ML-J02/026/2008, за умовами якого відповідачці ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 53699,91 доларів США, з кінцевим терміном погашення кредиту 03.06.2033 року. Відповідно до п.п. 1.1., 1.1.1. кредитного договору №ML-J02/026/2008 від 03.06.2008 року, банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у частині 1, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, які визначені у цьому договорі. З метою отримання, обслуговування та погашення кредиту банк відкриває позичальнику поточний рахунок. Згідно до п.п. 1.5., 1.5.1., 1.5.1.1. кредитного договору № ML-J02/026/2008 від 03.06.2008 року, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений в графіку платежів. Як вбачається в п.п. 4.1., 4.1.1., 4.1.2. Кредитного договору № ML-J02/026/2008 від 03.06.2008 року, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах визначених у цьому договорі, а саме: за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором строки. Позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. За прострочення виконання боргових зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник, крім пені передбаченої п. 4.1.1. цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25.00 гривень ( а.с. 7-10).

В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №ML-J02/026/2008 від 03.06.2008 року, між ЗАТ «ОТП Банк»- кредитором та поручителем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-J02/026/2008 від 03.06.2008 року, де у п. 1.1. поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань ( а.с. 20).

Частина 1 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зазначене кореспондується з п. 1.1. договору поруки №SR-J02/026/2008 від 03.06.2008 року, поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом 1 Глави 71 Цивільного Кодексу України врегульовані правовідносини, що виникають за договорами позики. Згідно з частиною 1 статі 1050, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статі 625 ЦК України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Надані суду докази свідчать про невиконання Позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. У даному випадку умовами договору передбачено повернення кредитних коштів, плата відсотків за користування кредиту, стягування з позичальника пені за порушення позичальником терміну повернення кредитних коштів. Відповідно до вимог ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, пені, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Матеріалами справи підтверджується, що 11.02.2010 року АТ «ОТП Банк» направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-J02/026/2008 від 03.06.2008 року з якої вбачається, що враховуючи допущені ними порушення умов кредитного Договору, Банк на підставі п.1.9. Кредитного договору вимагає дострокового виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором в повному обсязі, а саме, у вимозі вказується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні протягом тридцяти календарних днів з дня отамання цієї вимоги спалити суму кредиту у розмірі 53699,91 доларів США , суму відсотків за користування кредитом в розмірі 2005,87 доларів США, суму пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом розмірі 3766,68 гривень, суму штрафів у розмірі 75,00 гривень. Вказані вимоги направлені обом відповідачам 11.02.2010 року ( а.с.72,115).

Таким чином, направивши вимогу на адресу відповідачів, банк, фактично керуючись пунктом 1.9. кредитного договору, змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором.

Позивач вперше звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - 28.11.2011 року, а з позовом у цій справі 06.08.2018 року ( а.с. 73, 2).

Відповідно до відзиву та доповнень до заперечень, який було надано відповідачами, позов відповідачі не визнають, наполягають на застосування строків позовної давності.

Виходячи з наведеного та роз'яснень даних в п.17 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року суд приходить до висновку, що кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, оскільки нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строку дії кредитного договору, не передбачено.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року, справа № 564/2199/15-ц (провадження № 61-2404св18), Кредитний договір закінчив свою дію 11.03.2010 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

За ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд з врахуванням висновків викладених вище у мотивувальній частині рішення відмовляє у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки кредитний договір припинив свою дію у березні 2010 року, а позов подано до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області 06.08.2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Стосовно позовних вимог пред'явлених до поручителя ОСОБА_2, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У даному випадку договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України пункту 1.9.1 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 11.02.2010 року претензію-повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. До суду позивач з позовом звернувся 06.08.2018 року. З огляду на викладене, доводи викладені у відзиві представника відповідача ОСОБА_3 відповідають положенням закону і дійсним обставинам даної справи. Оскільки порука ОСОБА_2 припинилася ще у 2010 році, позовні вимоги пред'явлені до нього як до поручителя задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

З урахуванням вище наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи той факт, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з пропущенням встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку , що в задоволенні позову слід відмовити з даних підтав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов'язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи що суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати сплачені стороною позивача, покладаються на них та іншому розподілу не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 265,267, 525, 526, 530, 553, 554, 593, 599, 605, 610-612, 623, 624, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 92, 141, 258-259, 263-265, 268, 273,354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 07 травня 2019 року.

Головуючий: Т.М. Вдовиченко