14.03.2019 Єдиний унікальний номер 205/4688/18
Провадження № 2/205/288/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

за участю секретаря Сербена О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про усунення перешкод у реалізації права власності, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 05 липня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом, в якому посилаючись на викладенні обставини просить суд, усунути перешкоди у користуванні власністю квартирою №86 в буд.№74 по пр.. ОСОБА_4 у м. Дніпрі, шляхом виселення з даної квартири без надання іншого житла ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Судові витрати стягнути із відповідачів.

Ухвалою суду від 27 серпня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалами суду від 19 жовтня 2018 року, 10 січня 2019 року провадження у справі зупинялось, у звязку із розглядом заяв відповідачів про відвід головуючого судді.

Ухвалами суду від 28 листопада 2018 року та 17 січня 2019 року відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відвід (а.с.100-101,132-133).

Ухвалами суду від 03 грудня 2018 року та 20 лютого 2019 року поновлено провадження у справі (а.с.103-104, 136). Зокрема, ухвалою суду від 20.02.2019 року поновлено провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, а також, поновлено відповідачам пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, але не пізніше 14 березня 2019 року

Відповідач ОСОБА_3 відзивів на позов не надавав. У свою чергу співвідповідач ОСОБА_2 надала суду відзив на позов, в якому посилаючись на викладені обставини просить відмовити у задоволенні позову (а.с.53-58). А також, заяву від 14.03.2019 року, в якій просить повідомити її про причини відкладення судового засідання (а.с.143).

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ч.5 ст.. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Суд зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року визнано за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом.

Право приватної власності на вказану квартиру ОСОБА_1 зареєстрував належним чином, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.08.2018 року (а.с.142).

Встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 з 2005 року фактично проживають без реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.84).

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 98 Житлового кодексу України, тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Отже, заважаючи на надані докази, вищевикладене та за своїм власним переконанням, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 своєї згоди на проживання відповідачів у спірній квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надав, що свідчить про те, що останні проживають у спірній квартирі без жодних правових підстав, чим чинять перешкоди позивачу у реалізації його права власності на квартиру АДРЕСА_2, у звязку із чим підлягають виселенню з неї без надання іншого жилого приміщення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідачів у рівних частках на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 2, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 98 Житлового кодексу України, ст. ст. 15-16, 317, 319, 321, 379, 382-383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268, 279 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про усунення перешкод у реалізації права власності, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, задовольнити.

Усунути ОСОБА_1, РНОКПП:НОМЕР_1, перешкоди у здійсненні ним права власності своїм майном, шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 із житлового приміщення розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд.№74, кв.№86, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, в рівних частках, судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн.. 80 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2019 року.

Суддя В.С. Шавула