Справа № 344/173/19
Провадження № 22-ц/4808/570/19
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Бородовським С.О. 28 лютого 2019 року в м. Івано-Франківську у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позові зазначає, що 1 липня 1993 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилось двоє дітей: син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 8 грудня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітні діти залишились проживати з матір'ю та перебувають на її утриманні.

Відповідач проживає окремо, кошти на утримання дітей надає періодично і в розмірі недостатньому для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Відповідач не має офіційного місця роботи та не зареєстрований як фізична особа-підприємець, тому підтвердити розмір його доходів документально у позивача немає можливості. Разом з тим, упродовж 2016-2017 років ОСОБА_3 придбав два автомобілі, двокімнатну квартиру, протягом 2017 року тричі виїжджав на відпочинок в Грецію, Німеччину, а тому позивач вважає, що він має доходи, необхідні для сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей.

Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. щомісяця з наступною індексацією відповідно до закону до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2019 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 04.01.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення одного щомісячного платежу аліментів на кожну дитину. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з'ясування обставин справи.

Зазначає, що при розгляді спору в суді першої інстанції нею було подано клопотання про витребування письмових доказів щодо перетину відповідачем кордону та переказу нею під час перебування на заробітках за кордоном коштів на утримання дітей, яке залишено поза увагою суду, а в зв'язку з розглядом справи в порядку без участі сторін вона була позбавлена можливості надати пояснення та письмові докази з даного приводу.

Вказує, що син ОСОБА_5 навчається додатково на комп'ютерних курсах майже два роки, за які вона оплачує щомісячні платежі в розмірі 450 грн.

Також зазначає, що із долучених відповідачем матеріалів вбачається, що за останні кілька місяців він став позичальником коштів на придбання товарів в середньому на загальну суму близько 50000,00 грн. із щомісячним їх погашенням (платежем) в сукупному розмірі більш ніж 4000,00 грн., а тому вважає, що він в змозі матеріально забезпечувати дітей щомісячно по 3500 грн. Крім того, у відповідача наявне нерухоме майно, що, на її думку, теж повинно враховуватись при визначенні розміру аліментів.

Вважає, що при визначенні суми стягуваних аліментів судом не враховано всіх потреб дітей. Також зауважує, що судом також не вмотивовано та не обґрунтовано відмову у задоволені позовної вимоги щодо проведення індексації аліментних платежів.

З огляду на наведене просить рішення Івано-Франківського міського суду від 28.02.2019 року скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що позивач протягом тривалого часу фактично проживає на території іншої держави - Ізраїль, оскільки там одружилась та створила нову сім'ю, що свідчить про те, що вона не є тією особою, хто має право на отримання аліментів, оскільки постійно не проживає з дітьми. Що стосується визначення суми стягуваних аліментів на утримання дітей, то зазначає, що відповідач не має постійного місця роботи, а існування ряду кредитних зобов'язань свідчать про його скрутне матеріальне становище, а не про доходи у великому розмірі, як твердить позивач. При цьому, відповідач не ухиляється від власного обов'язку щодо утримання та виховання дітей, регулярно здійснює їх фінансове забезпечення. Посилання позивача на понесені нею додаткові витрати на утримання дітей вважає безпідставними та такими, що не стосуються предмету спору. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01.07.1993 року по 08.12.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_6, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.06.2006 року та серії НОМЕР_2 від 20.06.2006 року відповідно (а.с. 3-4).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.12.2015 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено на проживання з позивачем ОСОБА_2 (а.с. 5).

Дані обставини підтверджені матеріалами справи та рішенням суду, і сторонами по справі не заперечувалися.

Крім того, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №154607518 від 31.01.2019 року вбачається, що відповідачу на праві спільної часткової власності належить 1/2 двокімнатної квартири з господарським приміщенням в підвалі, загальною площею 73,4 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, придбаної згідно акту приймання-передачі нерухомого майна від 07.04.2017 року, видавник ПП «Карпат-Інтур», ПП ОСОБА_10 та ОСОБА_3, ОСОБА_11, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому від 24.09.2016 року (а.с. 40-46).

Згідно довідки, наданої ПП ОСОБА_9, син сторін ОСОБА_5 навчається на комп'ютерних курсах, щомісячна оплата за які становить 450 грн. (а.с. 64).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції врахував інтереси дітей, матеріальне становище сторін та покладення обов'язку утримувати дітей однаковою мірою на матір та батька, у зв'язку з чим вважав доцільним присудження аліментів в сумі по 1300 грн. щомісячно на кожну дитину.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За умовами ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України перераховано обставини, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

В силу ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною другою ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який це мінімум перевищує.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

У силу вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, та перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначив розмір аліментів в сумі по 1300 грн. на кожну дитину щомісячно.

Так, суд бере до уваги факт придбання відповідачем частки у нерухомому майні, а також те, що відповідач є працездатним, однак, офіційно не працює, інших осіб на утриманні не має.

Разом з тим, твердження апелянта про те, що сплата відповідачем кредитних платежів свідчить про його достатнє матеріальне забезпечення, є безпідставними, оскільки такі є додатковими фінансовими зобов'язаннями останнього, які впливають на можливість сплачувати аліменти.

В поданій апеляційній скарзі апелянт також зазначила, що судом першої інстанції було залишено поза увагою її клопотання про витребування письмових доказів щодо перетину відповідачем кордону та переказу нею під час перебування на заробітках за кордоном коштів на утримання дітей. Відповідно до вимог ст.ст. 43, 49 ЦПК України сторона на власний розсуд користується своїми процесуальними правами. При цьому, таке клопотання в порядку п. 6 ч. 1 ст. 365 ЦПК України на стадії апеляційного розгулу справи нею не подавалося та, відповідно, судом не вирішувалося.

Що стосується посилання апелянта на те, що судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні її вимоги щодо проведення індексації аліментних платежів, то слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Стаття 9 вказаного Закону передбачає, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Крім того, на випадок збільшення мінімального розміру аліментів, а також у разі понесення позивачем додаткових витрат на утримання дітей вона не позбавлена права звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів чи стягнення додаткових витрат.

З огляду на наведене стягнення з відповідача аліментів у зазначеному судом першої інстанції розмірі щомісячно відповідає вимогам закону, розумності і справедливості, з урахуванням обставин справи та доказів, наданих сторонами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення, ухваленого у встановленому законом порядку.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2019 року без змін.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук