КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №761/27083/17

провадження № 22-ц/824/225/2019

25 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Дуці В.В.

розглянув у відкритому судовому цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року в складі судді Макаренко І.О.,

встановив:

02.08.2017 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (зараз - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.08.2012 р. у розмірі 44 300,49 грн та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 13.08.2012 р., згідно якої отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач при укладенні договору відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Свої зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, визначених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання станом на 13.07.2017 р. виникла заборгованість у розмірі 44 300,49 грн, з яких: 24 832,03 грн - тіло кредиту; 3 751,06 грн - відсотки за користування кредитом; 13 131,66 грн - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн (фіксована частина), 2 085,74 грн (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 13.08.2012 у розмірі 41 714,75 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Посилається на ті підстави, що під час судового розгляду судом першої інстанції не повно з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи.

Зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не підтверджений банківською випискою по рахунку, що у розумінні положень 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним бухгалтерським документом, який фіксує факт виконання операції.

Надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить ознак узгодження в письмовій формі умов надання відповідачу кредиту. З якими саме затвердженими умовами і правилами було його ознайомлено в анкеті-заяві не зазначено. З цих підстав вимоги позивача про стягнення штрафів та пені є необґрунтованими.

Вважає, що розмір процентів має обраховуватися виходячи з положень ч.1 ст.1048, ч. 2 ст.1054 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України.

Також зазначив, що 15 червня 2016 року близько 23.00 год. у нього було викрадено речі, в тому числі банківські картки та "фінансовий" телефон. В подальшому невстановлені особи, шляхом зняття коштів з карткових рахунків, незаконно заволоділи його коштами, в результаті чого виникла заборгованість.

18 червня 2016 року він звернувся до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві з заявою про скоєння злочину. Вказаний факт було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006302 та до цього часу триває досудове слідство.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні представник АТ КБ "Приватбанк" - Олейнік Н.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 21.03.2019, 11.04.2019, 25.04.2019 не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та за всіма наявними в матеріалах справи адресами, проте всі судові повідомлення повертались за закінченням терміну зберігання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Колегія суддів також зауважує, що статтею 6 вказаної Конвенції також гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З огляду на викладене, тривалість перебування справи на розгляді в апеляційному суді, недобросовісність дій особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.08.2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13.07.2017 р. у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 24 832,03 грн, за процентами за користування кредитом -3751,06 грн, заборгованості за пенею у сумі 13 131,66 грн, а також зі штрафів у сумі 500 грн ( фіксована частина) та 2085,74 грн (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, а відповідачем не надано доказів про виконання своїх обов'язків в частині сплати заборгованості за тілом кредиту нарахованими відсотками, пенею. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення штрафу суд першої інстанції виходив з того, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не відповідатиме ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Частинами 1 та 2 статті 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Підписавши анкету-заяву 13 серпня 2012 р., відповідач зазначив, що він згоден, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також відповідач підтвердив, що ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів.

Частинами 1 - 3 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У підтвердження укладення з відповідачем договору та виконання його умов, позивачем надані витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки, датою відкриття останньої з яких під номером НОМЕР_1 є 21.06.2016 з терміном дії до 09/18, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, виписки по картковим рахункам, які свідчать про те, що останній до червня 2016 року купував продукти, знімав кошти готівкою в банкоматі та поповнював готівкою в терміналі самообслуговування.

Вказані дії відповідача свідчать про те, що він погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були запропоновані позивачем, користувалася кредитними коштами та частково вносив грошові кошти на погашення заборгованості та сплату процентів.

За таких обставин доводи відповідача про відсутність доказів погодження між сторонами всіх істотних умов договору є необґрунтованими.

Безпідставними є також посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір процентів банк мав обраховувати виходячи із рівня облікової ставки Національного банку України, оскільки такий розмір процентів відповідно до вимог частини другої статті 1054 ЦК України застосовується лише у тому випадку, якщо договором не встановлений розмір процентів.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-2320ц16 колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки вона стосується строку позовної давності за позовами банку до боржників про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У даній справі інші фактичні обставини справи та предмет доказування.

Укладення договору про надання банківських послуг, зокрема, кредитного договору, шляхом приєднання до договору на підставі ст. 634 ЦК України, не суперечить нормам матеріального права, які регулюють кредитні правовідносини.

При цьому, у порядку ст. 12 ЦПК України, відповідачем суду не було надано доказів, що він був ознайомлений з іншими Умовами та Правилами надання банківських послуг, ніж ті, які були надані суду позивачем. Також відповідачем не були надані суду кредитні картки, видані йому позивачем, та не спростовано користування грошовими коштами, які були йому надані банком.

Та обставина, що 15 червня 2016 року у відповідача позивача були викрадені банківські картки та "фінансовий" телефон, що призвело до зняття коштів з карткових рахунків та виникнення заборгованості, не є підставою для звільнення останнього від обов'язку її погашення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повідомив банк про викрадення у нього 16.06.2016 року банківських карток та мобільного телефону 02.07.2016 року (а.с.65).

Доказів здійснення позивачем дій або бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка давала змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою відповідачем надано не було.

Відповідно до п. 1.1.5.28 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із рішенням суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача судового збору у розмірі 1 600 грн з огляду на таке.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, виданим Шевченківським УПСЗН м. Києва, а тому у силу наведених норм законодавства звільнений від сплати судового збору.

Сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви компенсується йому за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрі України.

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача судовий збір, не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин, а саме статтю 5 Закону України «Про судовий збір», у зв'язку з чим вказане рішення у цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року в частині стягнення судового збору скасувати.

Постановити в цій частині нове судове рішення.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» за рахунок держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з для її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк