КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/22224/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7538/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово» про відшкодування упущеної вигоди та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 06 серпня 2017 року приблизно о 21 год. 49 хв. ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Тоуоtа» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Бажана біля станції метро «Вирлиця» в м. Києві, не дав дорогу ОСОБА_2 , чим скоїв наїзд на нього як пішохода на пішохідному переході.

30 жовтня 2017 року Дарницьким районним судом міста Києва було винесено постанову, якою ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у розмірі 340 грн. на користь держави.

Згідно придбаного заздалегідь квитка Київ- Варшава , за день до ДТП, тобто 07 серпня 2017 року позивач планував поїхати до Польщі, де знайшов роботу з доходом 3 000 злотих/міс. або з розрахунку по курсу НБУ станом на 21 листопада 2017 року 22 110 грн./міс, що за період з 08 серпня 2017 року по 31 грудня 2017 року (за 5 місяців) мало складати 14 225,84 злотих або 106 237,44 грн.

Позивач ОСОБА_2 вказував, що внаслідок даної ДТП отримав тілесні ушкодження, у тому числі закриту черепно-мозкову травму, чисельні забої м`яких тканин та потрапив у КМЛШМД, де пробув з 06 по 15 серпня 2017 року, тому втратив роботу в Польщі та поніс збитки у розмірі 1 828 грн. на оплату страхового полісу, квитка і консультаційних послуг при оформленні візи.

Зважаючи на характер вчиненого відповідачем правопорушення, ступеня його вини у скоєному та відношенням до заподіяного, позивач вважав за необхідне стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди - 15000 грн., яку він зазнав внаслідок значного душевного хвилювання, стресової для нього ситуації, тимчасовою втратою працездатності, перенесеного фізичного болю та значних переживань через втрату роботи у Польщі, яку позивач довго шукав і на яку розраховував.

За таких обставин, посилаючись на положення ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача 108 065,44 грн. упущеної вигоди, 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 1000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу, а також судовий збір в розмірі 1720,65 грн. (а.с.2-3)

Представник ОСОБА_4 - адвокат Ліляков О.А. подав відзив, в якому проти позовних вимог заперечував та просив ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову. Вказував, що ОСОБА_4 повністю відшкодував ОСОБА_2 витрати на лікування, а вимоги щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Вважав, що вимога щодо стягнення із ОСОБА_4 коштів у сумі 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню судом, оскільки позивачем не конкретизовано, чому він просить стягнути з відповідача саме цю суму та чим це підтверджується. (а.с.29-32)

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 108 065,44 грн. в рахунок відшкодування упущеної вигоди, 8000 грн. моральної шкоди, 1000 грн. витрат за надання правничої допомоги, 1720,65 грн. судового збору, а всього 118786,09 грн. В задоволенні частини позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «Здорово» про відшкодування 7000 грн. моральної шкоди відмовлено. (а.с.122-125)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат Ліляков О.А. посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначив, що суд неповно з`ясував обставини справи, не врахував фактичних обставин та доводів, які викладені на обґрунтування заперечень проти заявленого позову та дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Вказував, що надана до суду заява про намір доручити виконання праці ОСОБА_2 не підписана позивачем і її підписання ОСОБА_2 взагалі не передбачено. Також, право на отримання доходу у вигляді заробітної плати у ОСОБА_2 на момент, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, ще не настало, тому що трудовий договір із роботодавцем укладений не був, а підписана представниками польської сторони в односторонньому порядку заява свідчить лише про намір цього суб`єкта доручити виконання праці, але за умови обов`язкового подальшого укладення з іноземцем (тобто, ОСОБА_2 .) договору в письмовій формі. Включення до складу упущеної вигоди витрат по придбанню страхового полісу, квитка на автобус, оплати консультативних послуг, тобто, сплачених коштів, вважав безпідставним, а вимоги про відшкодування реально понесених збитків позивачем не заявлялась. Вважав, що вимога щодо стягнення із ОСОБА_4 коштів у сумі 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди також не підлягала задоволенню судом, оскільки позивачем ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не конкретизовано, чому він просить стягнути з відповідача саме цю суму, та чим це підтверджується. (а.с.131-144)

Представник ОСОБА_2 - адвокат Даниленко Т.І. подала до суду відзив, в якому із посиланням на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року без змін. (а.с.179-181)

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - адвокат Ліляков О.А. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, позивач ОСОБА_2 , його представник - адвокат Даниленко Т.І. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Факт належного сповіщення відповідача ОСОБА_4 його представник - адвокат Ліляков О.А . не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання.(а.с.168-178)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 серпня 2017 року приблизно о 21 годині 49 хвилин ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Тоуоtа» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Бажана біля станції метро «Вирлиця» в м. Києві, в порушення п. 18.1 ПДР України, не був уважним, приближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_2 , який рухався по пішохідному переходу, у зв`язку з чим скоїв на нього наїзд, що призвело до травмування пішохода та пошкодження транспортного засобу.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 340 грн. на користь держави. (а.с.8-9)

З огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, колегія суддів визнала вказані обставини встановленими.

В результаті зазначеної пригоди позивач ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, множинні садини м`яких тканин голови та тулуба і був доставлений до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де перебував на стаціонарному лікуванні з 06 серпня 2017 року по 15 серпня 2017 року. Вказані обставині підтверджуються випискою із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого. (а.с.4)

ОСОБА_2 мав підписану на його ім`я заяву про намір доручити виконання праці, згідно якої ТОВ «RSF» заявило, що має намір доручити виконання праці громадянину України ОСОБА_2 на посаді кухаря з 01 липня 2017 року до 31 грудня 2017 року в республіці Польща за адресою: вул. Комборніа, 1, 38-420 Корчина з оплатою 3000 польських злотих щомісяця. (а.с.12, 45-51)

Для здійснення вказаної поїздки до Польщі позивач придбав страховий поліс вартістю 1393 грн., отримав консультативні послуги, сплативши за них 435 грн. (а.с.6), придбав пасажирський квиток на автобус рейсом Київ-Вроцлав до м. Жешув (Польща) на 07 серпня 2017 року о 23-15 годин вартістю 477 грн. (а.с.5-7)

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 (провадження № 61-8307св18).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати своє право на укладення трудового договору і отримання доходу у вигляді заробітної плати, на яку він розраховував у трудових відносинах з ТОВ «RSF» в республіці Польща в період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року з оплатою праці в розмірі 3000 польських злотих щомісяця, тобто він не отримав 106 237 грн. 44 коп. ((7,37 грн. х 3000 злотих) х 5 місяців). Вказана неотримана заробітна плата, а також понесені позивачем витрати по придбанню страхового полісу, квитка на автобус, консультативних послуг складають упущену вигоду, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в загальному розмірі 108 065 грн. 44 коп. на підставі положень ст.22 ЦК України.

Характер і обсяг отриманих позивачем травм (закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, множинні садини м`яких тканин голови та тулуба) підтверджуються наданими до суду медичними документами.

Оскільки за наявними у справі доказами, зокрема, випискою з медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_2 був виписаний для подальшого амбулаторного лікування під наглядом невролога, хірурга поліклініки за місцем проживання, колегія суддів визнала обґрунтованими доводи позивача про неможливість приступити до роботи в обумовлений термін після закінчення стаціонарного лікування.(а.с. 4)

Враховуючи викладене, колегія суддів вбачає наявність причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і негативними наслідками для позивача у вигляді прямих збитків (1828 грн. на придбання квітка, страхового полісу та оформлення візи для виїзду на роботу) і упущеної вигоди в розмірі 106 237.44 грн. за період з 08 серпня до 31 грудня 2017 року.

Позивачем в позовній заяві з посиланням на ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України заявлені відповідні вимоги, як в частині збитків, так і упущеної вигоди, тому колегія суддів відхилила відповідні доводи апелянта.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 8000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до договору про надання правової допомоги укладеного 15 листопада 2017 року між ПП «Сучасна Феміда» з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони, останній користувався послугами адвоката.

Згідно п. 2.1. договору, його сторони визначили, що замовник ОСОБА_2 зобов`язується оплатити виконавцю за виконання вказаних юридичних послуг кошти в розмірі 1000 грн. (а.с.13)

До позовної заяви позивачем додано акт прийняття-передачі послуг, згідно якого ОСОБА_2 замовив, а ПП «Сучасна Феміда» виконало такі види послуг: надано консультацію щодо суті позовних вимог (витрачено 30 хв. роботи адвоката), складено позовну заяву до Дарницького районного суду міста Києва про відшкодування упущеної вигоди та моральної шкоди, де відповідачем є ОСОБА_4 (витрачено 1 годину роботи адвоката). Виконавець виконав роботу, а замовник сплатив 1000 грн. (а.с.14)

На підтвердження сплати коштів за правничу допомогу, позивачем наданою копію квитанції № 0.0.898023396.1 від 20 листопада 2017 року на суму 1000 грн. (а.с.15)

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 вищевказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів визнала співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та таким, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтованого визначив розподіл витрат по сплаті судового збору. (а.с.1)

Таким чином, колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, яким районним судом надана належна оцінка.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 24 травня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова