ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 629/6183/18

провадження № 22-ц/818/1987/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Колтунової А.І., Кругової С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та непрацездатної дружини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 січня 2019 року, ухвалене суддею Панас Н.Л., повний текст якого виготовлений 09 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

17 грудня 2018 року рішенням Харківського районного суду Харківської області було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, розірвано шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 30 березня 2018 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, відмовлено в стягненні з ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини ОСОБА_6 до досягнення сином ОСОБА_5 трирічного віку.

Між тим, крім іншого в позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача грошові кошти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 за період з 23 листопада 2016 року по 21 лютого 2018 року відповідно до розписки в розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно.

Вказану вимогу вона обґрунтувала тим, що 23 листопада 2016 року вже зверталась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Але, оскільки сторони дійшли добровільної згоди щодо питання сплати аліментів, на підтвердження чого відповідачем ОСОБА_2 була власноруч складена розписка про добровільну сплату аліментів у розмірі 1000 грн. 00 коп., то за заявою позивача позов було залишено без розгляду.

09 січня 2019 року додатковим рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та непрацездатної дружини - в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошових коштів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 23 листопада 2016 року по 21 лютого 2018 року в розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі просить скасувати додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 січня 2019 року та ухвалити нове рішення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на те, що під час розгляду справи Відповідач не заперечував проти того, що написав розписку, зазначив що зробив це у відповідь на вимоги позивача щодо сплати аліментів на утримання сина. Також під час розгляду справи Відповідач не заперечував що після надання цієї розписки, він не почав сплачувати аліменти, ухилявся від виконання дій щодо яких написав розписку.

Вважає додаткове рішення незаконним та необґрунтованим. Наполягає, що оцінюючи підстави позовної заяви та докази, суд не застосував норму матеріального права, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Вважає, що розписка судом розцінена як підстава виплати аліментів, в той час як позивач посилалась на неї як на факт вчинення дій, передбачених законодавством.

Зазначає, що для вирішення питання щодо задоволення або відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий період, предметом доказування є наявність або відсутність факту вжиття Позивачем самостійних заходів щодо отримання аліментів від відповідача в добровільному порядку, а також подальшого ухилення відповідача від аліментів.

ОСОБА_2 надав до суду відзив, в якому просить додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 січня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Відзив мотивований тим, що розписка не свідчить про те, що відповідач зобов'язується сплачувати аліменти, а вказана лише сума коштів, які він надавав для придбання товарів для дитини, крім того, строк виплати вказаних коштів в розписці також не зазначений. Відповідач вказує, що є безробітним, має двох батьків пенсіонерів на його утриманні і судом вказані обставини були враховані судом при розгляді справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1, виданим Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області /а.с.9/.

Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.10, 11/.

ОСОБА_1 зверталась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Ухвалою Харківського районного суду Харківької області від 23 листопада 2016 року вказана позовна за заявою позивача була залишена без розгляду, ухвала набрала чинності.

Із змісту розписки, складеною ОСОБА_2 власноруч вбачається, що він зобов'язується сплачувати сину кожного місяця від 1000 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Питання стягнення аліментів за минулий час врегульовано ч.2 ст. 191 СК України.

Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов:

- до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались;

- особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Ухилення може виражатися у тому, що зобов'язана особа - відповідач ухилявся від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов'язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 приймала заходи щодо одержання аліментів від відповідача на утримання дитини. Разом з тим позивачкою не надано доказів ухилення ОСОБА_2 від їх сплати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала, що відповідач не заперечував що після надання розписки, він не почав сплачувати аліменти, ухилявся від виконання дій щодо яких написав розписку.

Однак такі доводи спростовуються змістом відзиву ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому він зазначає, що виконував взяті на себе зобов'язання, купував для сина певні речі, що побічно підтверджується тим фактом, що позивач звернулася до суду із позовом лише 30 березня 2018 року.

Таким чином суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про те, що позивачкою не доведений факт ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів, тому відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час.

При вирішенні спору судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова

Повний текст судового рішення виготовлений 26 квітня 2019 року.