Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 227/5224/15-ц

провадження № 61-4857св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» Білої Ірини Володимирівни,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» Білої Ірини Володимирівни на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2016 року у складі судді Хоменко Д. Є. та рішення Апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Соломахи Л. І., Груіцької Л. О., Осипчук О. В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» Білої І. В. (далі - ПАТ «Укрбізнесбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 11 вересня 2012 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № КИПНФ/1003533.4, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 117 600,00 грн строком до 10 вересня 2022 року зі сплатою 18,20 % річних та щомісячної комісії 0,20% від суми кредиту.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 10 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 109 289,88 грн, яку ПАТ «Укрбізнесбанк» просило стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2016 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у порушення вимог статті 60 ЦПК України 2004 року позивачем не надано суду кредитний договір та всі додаткові угоди до нього, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, отже, позов є недоведений.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове про відмову у позові з інших підстав.

Скасовуючи рішення суду першої, апеляційний суд виходив з того, що оскаржене заочне рішення не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України 2004 року. Висновок суду першої інстанції про встановлення факту укладення 11 вересня 2012 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору є безпідставним, а висновок про недоведеність позову через не надання позивачем кредитного договору суперечить обставинам, установленим судом, відповідно до яких 11 вересня 2012 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір.

Відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив з того, що єдиним належним та допустимим доказом укладення договору та досягнення сторонами згоди щодо всіх його умов є укладений у письмовій формі договір, зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, суму кредиту, строк та порядок його повернення, річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати, розмір щомісячної комісії та порядок її сплати. Позивач не надав суду оригінал чи належним чином засвідчену копію кредитного договору. Наявність перешкод у наданні кредитного договору не є підставою для звільнення банку від доказування факту укладення ним з відповідачем кредитного договору.

Надані позивачем на підтвердження позовних вимог заява про вчинення кримінального правопорушення, виписка з особового рахунку, довідка про заборгованість не є доказами укладення між банком та ОСОБА_1 кредитного договору. Крім того, із цих документів неможливо встановити на яких умовах надано кредит, чи погоджені умови з позичальником, а також період заборгованості, тип та розмір процентної ставки за користування кредитними коштами.

Та обставина, що відповідач не скористався своїм правом на спростування доводів позовної заяви, не підтвердив у встановленому законом порядку неналежність доказів, на які посилається позивач в обґрунтування позову, не звільняє останнього від обов`язку довести позовні вимоги.

Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції, який у резолютивній частині рішення зазначив про відмову в позові Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк», зазначивши, що вказаний Фонд діє від імені банку, а тому позивачем є банк. Повноваження Білої І. В. як Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» на час звернення до суду підтверджуються рішеннями Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 квітня 2015 року № 87, від 28 серпня 2015 року № 155/19, якими Білій І. В. делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Укрбізнесбанк».

Апеляційний суд дійшов висновку про відмову в позові ПАТ «Укрбізнесбанк» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Біла І. В.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2016 року ПАТ «Укрбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Біла І. В. звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ з касаційною скаргою на заочне рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

05 червня 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі зазначено, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суди дійшли неправильного висновку про необґрунтованість позову через ненадання позивачем примірника кредитного договору. Такого висновку суди дійшли внаслідок неповного дослідження доказів. Позивач позбавлений об`єктивної можливості надати суду примірник кредитного договору, укладений з відповідачем, та копії інших документів, у зв`язку із їх фактичною відсутністю у банку. Вказані документи знаходяться у приміщенні головного офісу банку за його юридичною адресою в місті Донецьку, тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року. Суди першої та апеляційної інстанцій мали здійснити оцінку наданих позивачем доказів, а у разі їх недостатності розглянути справу на підставі тих доказів, які є у справі та неналежність яких відповідач не підтвердив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У серпні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Біла І. В. в інтересах ПАТ «Укрбізнесбанк» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, зазначивши, що 11 вересня 2012 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № КИПНФ/1003533.4, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 117 600,00 грн строком до 10 вересня 2022 року, зі сплатою 18,20 % річних та щомісячної комісії у розмірі 0,20 % від суми кредиту.

Просила стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 109 289,88 грн, з яких заборгованість за кредитом становить 92 258,68 грн, заборгованість за процентами - 14 444,00 грн, заборгованість зі сплати комісії - 2 587,20 грн.

Апеляційним судом встановлено, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, оформлених згідно з вимогами Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, щодо суми отриманого відповідачем кредиту за кредитним договором № КИПНФ/1003533.4. від 11 вересня 2012 року.

Згідно з долученої до позовної заяви довідки про заборгованість за кредитним договором № КИПНФ/1003533.4. від 11вересня 2012 року:- сума наданого кредиту - 117 600,00 грн., процентна ставка за кредитом - 18,20% річних, щомісячна комісія - 0,20% від суми кредиту. Станом на 10серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає: заборгованість за кредитом - 92 258,68 грн., заборгованість за відсотками - 14 444,00 грн, в тому числі прострочена - 13 984,00 грн; заборгованість зі щомісячної комісії - 2 587,20 грн, зокрема, прострочена - 2 352,00 грн., всього 109 289,88 грн. (а. с. 4).

Апеляційний суд зазначив, що з цієї довідки про заборгованість не вбачається, що зазначені в ній умови надання кредиту погоджені з відповідачем, період, за який у відповідача виникла заборгованість.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що не надання суду примірника кредитного договору чи його належним чином засвідченої копії позивач обґрунтовує тим, що вказані документи знаходяться в приміщенні головного офісу ПАТ «Укрбізнесбанк» у м. Донецьку, де здійснюється антитерористична операція. На підтвердження своїх вимог позивач надав суду розрахунок суми заборгованості та виписки з рахунків обліку кредитних зобов`язань позичальника, роздруківку з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3», в якій зазначено розмір виданих кредитних коштів, дату видачі та умови кредитування.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом позову у цій справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати кредитних платежів, тобто правовідносини сторін виникли на підставі кредитного договору.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України врегульовано, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

У межах доводів касаційної скарги Верховний Суд зазначає таке.

Статтею 129 Конституції України та статтею 10 ЦПК України 2004 року визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що належним та допустимим доказом укладення сторонами кредитного договору та досягнутих сторонами його умов є укладений ними в письмовій формі кредитний договір, позивач не звільнений від доказування факту укладення кредитного договору відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року.

Апеляційний суд виклав мотиви відхилення доводів апеляційної скарги щодо проведення антитерористичної операції на Сході України як загальновідомого факту, який з урахуванням частини другої статті 61 ЦПК України не потребує доказування, зазначивши, що доказуванню у цій справі підлягає не факт проведення антитерористичної операції, а факт укладення між сторонами кредитного договору в письмовій формі.

Доводи касаційної скарги, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано судам виписку з особового рахунку на ім`я ОСОБА_1 за період з 11 вересня 2012 року до 13 серпня 2015 року, довідки про заборгованість за кредитним договором, роздруківки з автоматизованої банківської системи SCROOGE - 3, в якій зазначено реквізити позичальника, реквізити договору, не дають підстав про скасування судових рішень, оскільки судами обгрунтовано зазначено, що такі документи не підтверджують факт отримання позичальником коштів у кредит, валюту кредитування, розмір процентної ставки та порядок нарахування процентів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до незгоди із судовим рішенням.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховним Судом встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права є безпідставними та необґрунтованими, спрямовані на встановлення та переоцінку обставин справи, яким суд апеляційної інстанції надав правову оцінку.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Верховний Суд зауважує, що рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2016 року не підлягає скасуванню, оскільки воно скасоване судом апеляційної інстанції, рішення якого від 17 жовтня 2016 року суд касаційної інстанції залишає без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» Білої Ірини Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик