ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6610/14-ц Номер провадження 22-ц/814/26/19Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Панченко О.О., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Коломієць Світлани Василівни, представника ОСОБА_3, на заочне рішення Київського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитним договором № 431/06/07-МК від 05.06.2007 року за станом на 07.08.2014 року у розмірі 13 938,14 доларів США.

Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням боржником умов кредитного договору і поручителем - умов договору поруки.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість станом на 07.08.2014 року за кредитним договором № 431/06/07-МК від 05.06.2007 року в розмірі 13 938,14 доларів США солідарно та судові витрати з кожного в розмірі по 868 грн.25 коп.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 15 серпня 2018 року заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 24 листопада 2014 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Коломієць С.В., представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції допущено неповне з'ясування обставин.

Зокрема судом не надано оцінки тому факту, що банк продовжував нараховувати проценти за користування кредитними коштами за ставкою, передбаченою кредитним договором, вже після закінчення строку його дії.

Судом не надано належної оцінки доказам у підтвердження суми заборгованості, а саме розрахункам банку, які є суперечливими і незрозумілими.

В апеляційній скарзі стверджується також про те, що заборгованість за кредитом і процентами не може бути стягнута у доларах, а виключно у гривневому еквіваленті.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін та, заперечуючи доводи апеляційної скарги, навів свої обґрунтування на користь правомірності і законності заявлених ним позовних вимог.

Ухвалою судді Апеляційного суду Полтавської області від 11 вересня 2018 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Коломієць С.В., представника ОСОБА_3, на заочне рішення Київського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18 вересня 2018 року справу призначено до розгляду 01 жовтня 2018 року.

Відповідно до Указів Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року і №297/2018 від 28 вересня 2018 року Апеляційний суд Полтавської області ліквідовано і утворено Полтавський апеляційний суд.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року визначений новий склад колегії суддів.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року справа прийнята до провадження і судове засідання призначене 14 листопада 2018 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року задоволено клопотання адвоката Коломієць С.В., представника ОСОБА_3, у справі призначена судова економічна експертиза.

Висновок судової економічної експертизи отриманий Полтавським апеляційним судом 03 квітня 2019 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року відновлене провадження у справі, судове засідання призначене на 22 квітня 2019 року.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується належними і допустимими доказами, що 05 червня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 431/06/07-МК, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 59 400 доларів США строком до 05 червня 2014 року зі сплатою відсотків в розмірі 14,4% річних, що обчислюються виходячи з 360 днів у році згідно з Графіком повернення Кредиту та сплати відсотків, який є невід'ємною частиною цього Договору. (а.с.4-8).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у цей же день між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким остання взяла на себе зобов'язання відповідати за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_3 (а.с.9-10).

ОСОБА_3 припинив виконання зобов'язань з повернення кредитних коштів і станом на 07 серпня 2014 року Банком нарахована заборгованість у розмірі 13 938,14 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 07.08.2014 року становить 173 649,01 грн. та складається з: основного боргу 11 167,54 доларів США, процентів 1 160,13 доларів США, пені 995,47 доларів США, штрафу 615,04 доларів США.

24 липня 2014 року Банком направлено на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 претензію щодо виконання зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, яка становила 18 923,99 дол. США (а.с.17,107).

Згідно висновку №2335 від 19 березня 2019 року судової економічної експертизи розрахунок кредиторської заборгованості позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором №431/06/07-МК від 05 червня 2007 року станом на дату нарахування боргу - 07 серпня 2014 року, первинними бухгалтерськими документами (меморіальними ордерами, заявами на видачу готівки, квитанціями, касовими прибутковими та видатковими ордерами) документально не підтверджується. У зв'язку з ненаданням експерту Положення про кредитування ПАТ КБ «Надра» для дослідження встановити відповідність методу нарахування заборгованості за кредитним договором №431/06/07-МК від 05 червня 2007 року не є можливим.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовані загальними нормами про зобов'язання (Розділ І і ІІ ЦК України), а також спеціальними нормами про позику, кредит і поруку (параграф 3 глави 49 і глава 71 ЦК України).

Згідно п.6 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені ст.367 ЦПК України.

Згідно цієї норми Закону суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено порушення норм процесуального права (ч.3 ст.376 ЦПК України), які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, або неправильне застування норм матеріального права.

Подана адвокатом Коломієць С.В., представником ОСОБА_3, апеляційна скарга містить три істотних доводи:

-нарахування Банком процентів і штрафів після закінчення строку дії договору,

-суперечливість розрахунку заборгованості, поданої Банком,

-стягнення заборгованості в іноземній валюті.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 16 січня 2019 року (справа №373/2054/16-ц, провадження №14-44) Велика Палата Верховного Суду виклала такий правовий висновок стосовно проблеми стягнення заборгованості в іноземній валюті:

«…гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов'язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.»

Як убачається з матеріалів справи, предметом кредитного договору №431/06/07-МК від 05 червня 2007 року є позика в іноземній валюті - доларах США, у сумі 59 400. Умови кредитного договору не містять застережень щодо виду валюти, у якому має виконуватися зобов'язання щодо повернення коштів, тому числі щодо нарахування процентів за користування коштами. У позові Банком заявлена вимога про стягнення заборгованості саме в іноземній валюті. Як вбачається з п.3 постанови НБУ №356 від 04 червня 2015 року ПАТ КБ «Надра» мало генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій (т.1 а.с.65).

За таких обставин доводи апеляційної скарги у наведеній частині не є обґрунтованими.

У постанові від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила такий висновок щодо питання нарахування кредитором процентів і неустойки:

«…право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання».

Згідно п.1.3 кредитного договору кінцевий строк кредитування - 05 червня 2014 року (т.1 а.с.4).

З наданого Банком розрахунку вбачається, що до заборгованості за процентами включені такі суми: з 01 червня 2014 по 30 червня 2014 року - 134,01 долар США; з 01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року - 138,48 доларів США; з 01 серпня 2014 року по 06 серпня 2014 року - 26,80 доларів США, тобто Банком нараховані проценти за два місяці після сплину строку дії кредитного договору (т.1 а.с.20 -22).

Зазначені суми мають бути виключені із суми нарахованої заборгованості по процентам: 1 160,07 - (134,01 + 138,48 + 26,80) = 860,78 доларів США.

Аналогічним чином Банком поза межами строку дії кредитного договору нарахована пеня: з 06 червня 2014 року по 05 липня 2014 року - 190,45 доларів США; з 06 липня 2014 року по 16 липня 2014 року - 70,61 доларів США; з 17 липня 2014 року по 05 серпня 2014 року - 168,92 доларів США; за 06 серпня 2014 року - 8,54 доларів США (т.1 а.с.22).

Ці суми мають бути виключені із нарахованої пені за прострочення виконання зобов'язання: 995,47 - (190,45 + 70,61 + 168,92 + 8,54) = 556,95 доларів США.

Відповідно до п.9 кредитного договору (т.1 а.с.5) і штраф, і пеня передбачені за одне й те саме порушення - порушення позичальником строків сплати відсотків та (або) повернення кредиту (тіла), тобто умовами договору встановлена подвійна відповідальність за порушення зобов'язання, що суперечить ст.61 Конституції України, у зв'язку з чим вимога про стягнення нарахованого штрафу у сумі 615,04 доларів США не може бути задоволена.

Щодо «незрозумілості» і «суперечливості» розрахунку заборгованості, наданого Банком, то апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги у цій частині припущенням, оціночним судженням.

За загальним правилом (ст.12, ст.13, ст.76-82 ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірним і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи наданий Банком розрахунок заборгованості, апеляційний суд погоджується з твердженнями, наведеними у відзиві на апеляційну скаргу про те, що цей розрахунок не містить суперечностей, про які йдеться в апеляційній скарзі, наведені у ньому дані узгоджуються між собою, а також із графіком повернення кредиту (т.1 а.с.7), а також іншими письмовими доказами, що були надані Банком, у тому числі і на запит експерта.

Ні заява про перегляд заочного рішення (т.1 а.с.82-83), ні апеляційна скарга не містять обґрунтованих доводів, підтверджених відповідними доказами, які б спростовували факт отримання ОСОБА_3 кредитних коштів у сумі, визначеній договором, факт припинення виконання зобов'язання з повернення коштів з січня 2014 року, правильність нарахованої суми з повернення кредиту (тіло кредиту) у сумі 11 167,54 доларів США та інших істотних обставин, які є необхідними для правильного вирішення спору цієї категорії.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст.110 ЦПК України).

Судова економічна експертиза призначена і проведена у справі за клопотанням адвоката Коломоєць С.В., представника ОСОБА_3 (т.1 а.с.175-176; т.2 а.с.169-179).

Оцінюючи зазначений доказ, апеляційний суд виходить з того, що експерт не дав відповіді на питання про відповідність методу нарахування заборгованості умовам кредитного договору виключно у зв'язку з ненаданням йому Положення про кредитування ПАТ КБ «Надра» без пояснень, чому наявні у його розпорядженні умови кредитного договору, додаток №1 до договору, банківські виписки по рахункам, інші документи не дають можливості перевірити правильність нарахованої заборгованості. Експерт зосередився виключно на питанні про наявність первинних бухгалтерських документів, які можуть підтвердити заборгованість, поставив під сумнів правильність оформлення банківських документів, світлокопії яких були йому надані. Проте, як вже відмічено вище, відповідач ОСОБА_3 не заперечує ні факту отримання кредитних коштів, ні наявність у нього заборгованості, отже висновок експерта про те, що розрахунок кредиторської заборгованості не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, виходить за межі доводів апеляційної скарги.

Підсумовуючи встановлене апеляційним судом, слід зробити висновок, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме сума заборгованості по процентам має бути зменшена з 1 160,07 до 860,78 доларів США., сума нарахованої пені - з 995,47 до 556,95 доларів США, у задоволенні вимоги про стягнення штрафу у сумі 615,04 доларів США слід відмовити.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що банк, подаючи позовну заяву до суду сплатив 1736 грн. 49 коп. судового збору.

Судом першої інстанції позов задоволено повністю, судом апеляційної інстанції позов задоволено частково.

Враховуючи встановлені обставини та процент задоволення позовних вимог (90,29%), апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутого судового збору на користь банку, розмір якого необхідно зменшити з 868 грн. 25 коп. до 783,94 грн.

Окрім того, за подання апеляційної скарги Коломієць С.В., представником ОСОБА_3 сплачено 2604 грн. 75 коп. судового збору(а.с.134)

Судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу задоволено на 9,71%, таким чином з ПАТ КБ «Надра» слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції у сумі 252,92грн.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» підлягає стягненню 783,94 грн., а з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 252,92 грн., то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 783,94 - 252,92 = 531 грн. 02 коп., а також звільнити ПАТ КБ «Надра» від обов'язку сплачувати ОСОБА_3 частину судового збору.

Керуючись ст.367, ст.374 ч.1 п.2, ст.376 ч.1 п.4, ст.382, ст.384 ЦПК України апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Коломієць Світлани Василівни, представника ОСОБА_3, задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2014 року змінити в частині стягнення суми заборгованості з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» з 13 938,14 доларів США до 12 585,27 доларів США.

Заочне рішення Київського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2014 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» понесених останнім судових втрат, зменшивши суму витрат на сплату судового збору з 868 грн. 25 коп. до 531,02 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: О.А.Лобов

Судді: О.О.Панченко

В.М.Триголов