Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 212/1376/17-ц

провадження № 61-39007ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс»,

представник відповідача - Волобуєв ІгорЮрійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс», подану представником Волобуєвим ІгоремЮрійовичем, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року у складі головуючого-судді Борис О. Н. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року, у складі суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Комплекс» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 23 травня 2011 року згідно наказу №1 ОСОБА_4 був прийнятий на роботу до ТОВ «Комплекс» на посаду директора. Згідно протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс» від 28 січня 2017 року він був звільнений з посади директора вказаного ТОВ відповідно до вимог статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) з 09 лютого 2017 року. Позивачу невідомо, з яких підстав його звільнено, оскільки наказ про звільнення йому не надавався.

Вважає, що загальні збори учасників ТОВ «Комплекс» від 28 січня 2017 року є нелегітимними, оскільки при проведенні таких зборів повинен бути кворум й учасники мають бути повідомлені про час, місце та порядок денний не менше як за 30 днів до скликання загальних зборів, а прийняте на вказаних зборах рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки суперечать як діючому трудовому законодавству України, так і статуту ТОВ «Комплекс».

Враховуючи уточнені позовні вимоги позивач просив суд визнати незаконним його звільнення з 09 лютого 2017 року з посади директора ТОВ «Комплекс», згідно протоколу № 01 від 28 січня 2017 року, поновити його на посаді директора ТОВ «Комплекс», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2017 року по 06 липня 2017 року в сумі 6090,70 грн та покласти на відповідача судові витрати у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 з посади директора ТОВ «Комплекс» відповідно до протоколу № 1 від 28 січня 2017 року.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора ТОВ «Комплекс».

Стягнуто з ТОВ «Комплекс» на користь ОСОБА_4 6090,70 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09 лютого 2017 року по 06 липня 2017 року.

Стягнуто з ТОВ «Комплекс» на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Допущено рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ТОВ «Комплекс», вирішуючи питання щодо звільнення позивача з займаної посади, діяв з порушенням норм статуту та КЗпП України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції належним чином визначив фактичні та правові підстави позову, внаслідок чого вірно встановив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, ТОВ «Комплекс», в інтересах якої діє представник ВолобуєвІ. Ю. просить скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про задоволення позову, оскільки позивач тривалий час фактично не здійснював керівництво підприємством, ухилявся від виконання своїх обов'язків та від контакту з учасниками ТОВ «Комплекс», що слугувало підставою його звільнення. Неправомірні дії позивача не обмежувалися безпідставним відчуженням майна товариства, так як ним було вчинено низку порушень фінансової та бухгалтерської дисципліни, деякі з яких завдали істотної шкоди підприємству та його учасникам. Для звільнення позивача, учасники товариства мали вагомі причини та підстави, у зв'язку з чим його не може бути поновлено на роботі на посаді директора, у тому числі через ризик заподіяння ним шкоди підприємству в подальшому.

13 липня 2018 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу, в якому він зазначає те, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Судами встановлено, що відповідно до наказу № 1 від 23 травня 2011 року, на підставі протоколу № 3 загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс», ОСОБА_4 був призначений на посаду директора ТОВ «Комплекс» з окладом згідно штатного розкладу (а.с. 30,31).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та пункту 1.3 статті 1 статуту ТОВ «Комплекс», засновниками (учасниками) товариства є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с. 41-42).

Згідно переліку учасників ТОВ «Комплекс», які зареєструвалися для участі у зборах учасників (документ, що підтверджує правомочність прийнятих рішень, оформлених протоколом №5 від 01 листопада 2012 року) вбачається, що зареєстровані учасники товариства володіють у сукупності 100 голосами. Збори є повноважними приймати рішення з усіх питань порядку денного (а.с. 33).

Відповідно пункту 5.3 статті 5 статуту ТОВ «Комплекс» розмір частки (голосів) кожного з чотирьох учасників товариства складає 25 відсотків (а.с. 13).

Пункт 7.7 статті 7 статуту передбачає виключення учасника з товариства та вказує, що учасник товариства, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягнення цілей товариства, може бути виключений з товариства на основі рішення учасників, прийнятого учасниками, які володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості часток (голосів) учасників товариства. При цьому цей учасник (його представник) у голосуванні участі не бере (а.с. 16).

Згідно до підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 статуту вищим органом товариства є загальні збори учасників товариства, а підпункт 8.2.6 передбачає, що до виключної компетенції вищого органу товариства відноситься виключення учасника товариства (а.с. 16, 17).

Відповідно пункту 8.2.9 загальні збори учасників визнають повноважними, якщо в них беруть участь учасники (їх представники), що володіють більш як 60 відсотків часток (голосів) (а.с. 18).

Згідно протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс» від 28 січня 2017 року позивач був звільнений з посади директора вказаного товариства відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Кодексу Законів про працю України (а.с. 6).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов'язком держави.

Згідно статті 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Порядок призначення та звільнення з посади працівника, в тому числі керівника, визначено КЗпП України.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

На підставі пункту першого статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 147 КЗпП України звільнення працівника є дисциплінарним стягненням.

Згідно статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом першим статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Законом України «Про господарські товариства» встановлено, що загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та пункту 1.3 статті 1 статуту ТОВ «Комплекс», засновниками (учасниками) ТОВ «Комплекс» є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с.41-42).

Судами встановлено, що позивача своєчасно не було повідомлено про проведення загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс», оскільки повідомлення про проведення зборів 28 січня 2017 року було позивачем отримано лише 10 лютого 2017 року, про що свідчить довідка з Укрпошти від 29 червня 2017 року (а.с. 141), а учасник товариства ОСОБА_8 із часткою 25% статутного капіталу (голосів) 28 січня 2017 року знаходився на денному стаціонарному лікуванні, що підтверджено медичним епікризом (а.с. 142) та участі у вищевказаних зборах не приймав.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, що подається для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, викладається у письмовій формі, прошивається, пронумеровується та підписується засновниками (учасниками), уповноваженими ними особами або головою та секретарем загальних зборів (у разі прийняття такого рішення загальними зборами).

В матеріалах справи відсутній реєстр (перелік) явки учасників товариства, який повинен бути підписаний головою загальних зборів та секретарем.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач ТОВ «Комплекс», вирішуючи питання про звільнення позивача з займаної посади директора, діяло з порушенням статуту та норм КЗпП України; у протоколі загальних зборів учасників товариства №1 від 28 січня 2017 року не зазначило за яке конкретно одноразове грубе порушення трудових обов'язків підлягає звільненню ОСОБА_4 з посади директора ТОВ «Комплекс»; посилання відповідача щодо перевищення позивачем своїх повноважень та підробку документів, щодо здійснення відчуження нерухомого майна товариства, а саме каналізаційної насосної станції №2 по заниженій вартості не доведено у судовому засіданні належними та допустимими доказами; позивача своєчасно не було повідомлено про проведення загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс» та на зборах товариства не було кворуму для вирішення питання про звільнення позивача з займаної посади.

Крім того, судами зроблені висновки щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі частини другої статті 235 КЗпП України.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такими висновками судів попередніх інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги про те, що позивач тривалий час не здійснював керівництво підприємством, ухилявся від виконання своїх обов'язків директора ТОВ «Комплекс» й те, що одноразове грубе порушення ОСОБА_4 трудових обов'язків полягає у перевищенні ним своїх повноважень та підробкою документів, щодо здійснення відчуження нерухомого майна ТОВ «Комплекс», а саме каналізаційної насосної станції №2 по заниженій вартості та вчиненням низки порушень фінансової та бухгалтерської дисципліни, які завдали істотної шкоди підприємству та його учасникам та те, що для звільнення позивача, учасники товариства мали вагомі причини та підстави, у зв'язку з чим його не може бути поновлено на роботі на посаді директора, у тому числі через ризик заподіяння ним шкоди підприємству в подальшому є необґрунтованими, оскільки не доведено належними та допустимими доказами та на такі порушення не було посилань в протоколі загальних зборів учасників товариства, як на підставу для звільнення позивача.

Інші доводи касаційної скарги були предметом дослідження судами із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс», подану представником Волобуєвим Ігорем Юрійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик