Справа № 450/829/18 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/1598/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2018 рокув складі судді Кукси Д.А. у справі за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, з участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановила:

В березні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Вимоги обґрунтовував тим, що 06.11.2017 року близько 08 год. 50 хв. у м. Львові на вул.Опришківській, відбулася дорожня транспортна пригода за участю автомобіля «Мітцубісі Кольт», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, власником якого є відповідач ОСОБА_3 та автомобілем марки «Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_4, в результаті якої транспортні засоби отримали технічні пошкодження.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №465/6850/17 від 07 березня 2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП.

Згідно висновку незалежної експертної оцінки транспортного засобу позивача від 13.11.2017 року № ФД - 00410, з урахуванням листа експерта від 21.06.2018 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 109315,42 грн.

На момент ДТП відповідальність ОСОБА_2, як особи яка на законних підстава керувала застрахованим транспортним засобом, була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА» згідно договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АК/2703831), який укладений з ОСОБА_3. Ліміт відповідальності страховика згідно договору 100000,00 гривен. Також, між відповідачем ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Уніка» 15.02.2017 року укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу з лімітом відповідальності за шкоду, нанесену майну третіх осіб у розмірі 1000000,00 грн.

На підставі поданої ним заяви страхова компанія виплатила страхове відшкодування у розмірі 81588,10 грн., що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, яка становить у розмірі 27727,32 грн. повинна бути відшкодована відповідачами, які в добровільному порядку відшкодувати різницю завдної шкоди відмовляються.

Також заначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу ОСОБА_4, окрім матеріальної шкоди, було задану немайнову (моральну) шкоду, яка виразилась у моральних стражданнях внаслідок правопорушення, стреси та переживання пов'язані з пошкодженням його автомобіля, а також завдання йому внаслідок ДТП тілесних ушкоджень. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 12000,00 грн. та просив стягнути солідарно з відповідачів.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.07.2018 року просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 27727,32 грн. майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, 12000, 00 грн. завданої моральної шкоди та понесені судові витрати.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2018 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 27 726,42 грн. (двадцять сім тисяч сімсот двадцять шість гривень 42 коп.) відшкодування за завдану матеріальну шкоду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 5000 грн. (п'ять тисяч гривень ) відшкодування за завдану немайнову (моральну) шкоду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить у розмірі 1 057,20 грн. (одна тисяча п'ятдесят сім гривень 20 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 коп.).

Повернуто ОСОБА_4, суму надмірно сплаченого судового збору згідно квитанції № 0.0.991498706.1 від 19.03.2018 року ПАТ КБ «Приват Банк» за подання позовного заяви у розмірі 479,17 грн. (чотириста сімдесят дев'ять гривень 17 коп.).

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які є важливими для правильного вирішення справи по суті.

В частині солідарного стягнення з відповідачів матеріальної шкоди зазначає, що позивач звертався до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», як до страховика відповідача із заявою про відшкодування матеріальних збитків та 12.12.2017 року підписав Акт погодження розміру страхового відшкодування із страховою компанією, погодив та прийняв розмір страхового відшкодування у сумі 81589 грн.

Підписуючи Акт позивач визнав, що сума є остаточною та підтвердив, що будь-яких майнових чи немайнових вимог до страховика та/або винної особи мати не буде.

Крім цього, покликається на те, що стаття 1194 ЦК України, яку застосував до спірних правовідносин суд першої інстанції, застосовується для повного відшкодування шкоди позивачу, коли автомобіль не визнавався фізично знищеним.

Звертає увагу, що спірне ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зважаючи на те, що ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», як страховик виплатила страхове відшкодування, шляхом перерахування у безготівковій формі грошових коштів на рахунок позивача, зобов'язання виконано.

Також, не погоджується з частковим задоволенням позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, вважає, що позивач не надав достатніх доказів того, що його страждання оцінюються саме в сумі 5000 грн., відтак така сума є необґрунтованою.

Звертає увагу на те, що страхову компанію було залучено у процес в якості третьої особи, однак суд не дав можливості останній своїми правами надати належні докази по справі, пояснення та обґрунтування до них.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 також зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та не враховано обставини, які є важливими для правильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються солідарного стягнення судом матеріальної шкоди з відповідачів в користь позивача та порушення прав третіх осіб, є аналогічними доводам апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2

Рішення в частині стягнення моральної шкоди відповідач ОСОБА_3 не оскаржує.

При цьому, просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення шкоди завданої внаслідок ДТП, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному, останній на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Покликаючись на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, суд дійшов висновку про безпідставність доводів сторони відповідача про відсутніх у позивача ОСОБА_4 правових підстав на пред'явлення вимог про стягнення завданої шкоди після отримання страхового відшкодування.

Врахувавши вимоги ст. 1194 ЦК України суд стягнув з відповідачів солідарно різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, що становить у розмірі 27726,42 грн. (109315,42 вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 81589,000 грн. страхове відшкодування).

Оскільки внаслідок ДТП позивач ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості, протягом тривалого часу не мав змоги в повній мірі використовувати належний йому автомобіль та ухилення відповідача від відшкодування завданої шкоди, суд погодився частково із вимогами про те, що позивачу ОСОБА_4 завдано моральну шкоду, яку оцінив у розмірі 5000 грн. та стягнув з відповідача ОСОБА_2

У зв'язку з поданням позову майнового характеру на суму 130 396,43 грн. та заявленням двох вимоги, позивач ОСОБА_4 сплатив судовий збір у розмірі 1888,77 грн., позивачу повернуто судовий збір на суму 479,17 грн., як зайво сплачений.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

06.11.2017 року о 08 год. 50 хв. у м. Львові на вул. Опришківській, відбулася дорожня транспортна пригода за участю автомобіля «Мітцубісі Кольт», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 власником якого є відповідач ОСОБА_3 та автомобілем марки «Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача (власника) ОСОБА_4, в результаті якої транспортні засоби отримали технічні пошкодження.

Судом встановлено, що 06.11.2017 року під час ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_4 володіли транспортним засобом на відповідній правовій підставі з дотриманням вимог ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух».

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №465/6850/17 від 07 березня 2017 року відповідач ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні ДТП.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.11.2017 року, а також вина ОСОБА_2 у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені у постанові Пустомитівського районного суду Львівської області, в силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов'язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.

В свою чергу, обов'язок відшкодувати завдану шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача незалежно від наявності вини.

В момент ДТП, відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА» згідно договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АК/2703831), який укладений з ОСОБА_3. Ліміт відповідальності страховика згідно договору 100 000,00 гривен.

Крім цього, між відповідачем ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «УНІКА» 15.02.2017 року укладений договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу з лімітом відповідальності за шкоду, нанесену майну третіх осіб у розмірі 1 000 000,00 грн.

Таким чином, відповідач застрахував цивільну відповідальність власників наземного транспорту, як по обов'язковому, так і добровільному договору страхування.

Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, спеціальна норма по відношенню до загальної - ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

До сфери обов»язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров»ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).

Об»єктом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно висновку незалежної експертної оцінки транспортного засобу позивача від 13.11.2017 року № ФД - 00410, з урахуванням листа експерта від 21.06.2018 року, ринкова вартість КТЗ до пошкодження становить у розмірі 170538,1 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить - 304 602, 74 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 109315,42 грн.

Таким чином, вартість відновленого ремонту згідно наведеного вище Звіту складає 304 602,74 грн. та перевищує ринкову вартість досліджувального автомобіля (170 538,10 грн. матеріальний збиток, завданий власнику).

Відповідно до положень ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних ТЗ, транспортний засіб позивача марки «Опель Астра» д.н.з. НОМЕР_2 визнано конструктивно (тотально) знищеним.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП (ст. 30.2. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вартість транспортного засобу позивача Opel Astra Н д.н.з. НОМЕР_2 у пошкодженому стані було визначено на підставі п. 7.19. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних ТЗ та склала 88 950,00 грн., що сторонами не оспорюється.

Таким чином, відшкодуванню позивачу підлягала сума в розмірі 81589 грн., як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Згідно страхового акту від 12.03.2018 року за № 00241722 та Акту узгодження розміру страхового відшкодування від 12.03.20148 року за № 00241722 між Страховиком ПрАТ «СК «УНІКА» та потерпілим ОСОБА_4 узгоджено розмір страхового відшкодування у сумі 81 598,00 грн. (170 538,10 грн. - 88 950 грн.), яка була виплачена страховою компанією на користь позивача ОСОБА_4 15.03.2018 року, що сторонами не оспорюється (а.с. 89-90).

Крім цього, позивач ОСОБА_4 визнав, що вказана сума страхового відшкодування є остаточною та підтверджує той факт, що по вказаному страховому випадку у жодному разі, навіть якщо під час проведення ремонтних робіт будуть виявлені додаткові ушкодження, котрі не враховані у виплаті страхового відшкодування, будь-яких майнових чи немайнових вимог до Страховика та/або винної особи у вчиненні ДТП мати не буде.

Правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Між тим, положенням ч. 2 ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правові відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплат страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

З матеріалів справи вбачається та як зазначалось вище відповідач ОСОБА_3 застрахувала свою відповідальність, як по обов'язковому, так і добровільному страхуванню. Ліміт відповідальності повністю покриває матеріальну шкоду позивача, яка йому належиться.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, суд першої інстанції інстанції дійшов неправильного висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача 27726,42 грн. відшкодування за завдану матеріальну шкоду, як недостягнутої суми різниці між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу.

В свою чергу, згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Матеріалами справи підтверджується, що ДТП стало результатом винних дій відповідача.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно іч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Колегія суддів приходить переконання про те, що вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та її розміру, відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України, суд першої інстанції врахував характер дій відповідача, якими майну позивача було завдано шкоду, глибину душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості та дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, зокрема яка полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, що він зазнав у зв'язку із знищенням чи пошкодженням його майна, на яке він має речове право, відтак рішення суду у частині стягнення відшкодування завданої моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_4 в сумі 5000 грн. колегія суддів залишає без змін.

У випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції мають міститися відомості щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2018 року в частині стягнення з солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 27726,42 грн. (двадцять сім тисяч сімсот двадцять шість гривень 42 коп.) відшкодування за завдану матеріальну шкоду та з цих підстав судового збору по 352,4 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї вимоги відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 528 (п»ятсот двадцять вісім) грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 квітня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк