ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/11407/17

Номер провадження 22-ц/816/2914/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 серпня 2018 року в складі судді Чернобая О.І., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у жовтні 2017 року, в якому після уточнення, ТОВ «Сумитеплоенерго» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.06.2013 року по 31.07.2018 року в сумі 21387,63 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що товариство є виробником та виконавцем послуг в м. Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , користується вказаними послугами, проте у повному обсязі за отримані послуги плату не здійснює, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підтверджується відомістю по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Заочним рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.08.2018 року позов ТОВ «Сумитеплоенерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.06.2013 року по 31.07.2018 року у сумі 21387,63 грн та судовий збір у сумі 1600,00 грн.

Ухвалою цього ж суду від 14.02.2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що ТОВ «Сумитеплоенерго» не є законним виконавцем послуг з централізованого опалення, а судом не було встановлено всіх належних відповідачів, оскільки квартира належить двом співвласникам. Вказує, що позивачем не було доведено належними доказами про наявність заборгованості за надані послуги з теплопостачання, а між сторонами у справі договір про надання послуг не укладався.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Сумитеплоенерго» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради №322 від 20.05.2011 року товариство було визначено виробником та виконавцем послуг у м. Суми з нейтралізованого опалення та постачання гарячої води. Вказує, що договір з постачання є публічним та розміщений на сайті , крім того його текст було опубліковано в газеті «Панорама» 20.08.2014 року, а оборотна відомість є належним доказом заборгованості.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не здійснено оплату в належному розмірі за послуги з централізованого опалення, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що на підставі рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 року позивач ТОВ «Сумитеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води в місті Суми (а.с. 15).

Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 830 від 28.12.2010 року встановлено двоставковий тариф на послуги з централізованого опалення, який складається з плати за приєднане теплове навантаження і плати за спожиту теплову енергію та тариф на послуги з централізованого постачання гарячої води для населення, який діє з 01.01.2011 року (а.с. 40).

З оборотної відомості по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 73,6 кв.м, опалювальною площею 72,6 кв.м, заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.06.2013 року по 31.07.2018 року становить 21387,63 (а.с. 91-96).

За інформацією ТОВ «КК «ДомКомСуми» від 11.05.2016 року за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 10).

Факт того, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ст.ст. 319, 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме така особа.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У відповідності до приписів п. 1 ч. 3 ст. 20 та п. 3 ч. 2 ст. 21 вказаного Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, в свою чергу споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком як для споживача, так і для виконавця за умови, якщо він відповідає типовому договору. Відмова зазначених осіб від укладення договору в такому разі суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, яким, зокрема, згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України є Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води між сторонами не укладався, проте цивільні права та обов`язки виникли внаслідок дій сторін, що передбачені актами цивільного законодавства. Зокрема, позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач їх споживає та має оплачувати за встановленими тарифами.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення такого договору є і обов`язком споживача.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заявлених позовних вимог ТОВ «Сумитеплоенерго», оскільки стороною позивача було доведено належними доказами наявність заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги з централізованого опалення, що була нарахована на підставі тарифів, затверджених рішеннями органу місцевого самоврядування - Виконавчого комітету Сумської міської ради.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані житлово-комунальні послуги, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Доказів, у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, які б спростували розмір заборгованості за надані послуги (квитанції, платіжні доручення про оплату послуг з теплопостачання в більшому розмірі, ніж приведено в розрахунку) відповідачем надано не було.

Крім того, у своїх письмових запереченнях на позов (а.с. 27-28) ОСОБА_1 зазначав, що сплачував частину нарахованих коштів за послуги з теплопостачання та від сплати за одержані послуги не відмовляється.

Доводи скарги з приводу пред`явлення позову лише до одного з співвласників квартири не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко