Справа № 473/59/19
РІШЕННЯ

іменем України

"18" квітня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вознесенського МРВ ДВС ГТУЮ про зняття арешту з майна в якому (з врахуванням подальшого уточнення) вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли:

-квартира АДРЕСА_1 ;

-квартира АДРЕСА_2 ;

-гараж НОМЕР_1, що розташований в гаражному кооперативі «Автомобіліст».

Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийнявши спадщину, звернулася до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, а також спадкових прав малолітніх дітей спадкодавця. Проте нотаріус відмовив позивачу в посвідченні спадкових прав щодо спірного майна з тієї підстави, що постановою Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції від 02 травня 2014 року на все нерухоме майно боржника ОСОБА_3 накладено арешт, який станом на дату оформлення спадщини не знятий.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернулася до Вознесенського МРВ ДВС ГТУЮ з заявою про зняття арешту зі спадкового майна. Проте у знятті обтяження зі спірного майна їй було відмовлено у зв`язку з наявністю в спадкодавця боргових зобов`язань, внаслідок чого позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання частки спадкового майна, чим порушується її право власності.

Тому ОСОБА_1 просила в судовому порядку зняти арешт зі спірного нерухомого майна.

Ухвалою суду від 14 лютого 2019 року первісного відповідача - Вознесенський МРВ ДВС ГТУЮ замінено на ПП «Інтех». Цією ж ухвалою Вознесенський МРВ ДВС ГТУЮ залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року відповідача - ПП «Інтех» замінено на Вознесенське об`єднане управління ПФУ України Миколаївської області.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з`явилися, проте останній надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - Вознесенського об`єднаного управління ПФУ України в судове засідання не з`явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Представник третьої особи - Вознесенського МРВ ДВС ГТУЮ в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, вирішення питання щодо задоволення позову залишив на розсуд суду.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі позивача, представників сторін та третьої особи, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли:

-квартира АДРЕСА_1 ;

-квартира АДРЕСА_2 ;

-гараж НОМЕР_1, що розташований в гаражному кооперативі «Автомобіліст».

Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийнявши спадщину, звернулася до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, а також спадкових прав малолітніх дітей спадкодавця. Проте нотаріус відмовив позивачу в посвідченні спадкових прав щодо спірного майна з тієї підстави, що постановою Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції від 02 травня 2014 року на все нерухоме майно боржника ОСОБА_3 накладено арешт, який станом на дату оформлення спадщини не знятий.

30 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Вознесенського МРВ ДВС ГТУЮ з заявою про зняття арешту зі спадкового майна. Проте листом від 03 грудня 2018 року у знятті обтяження зі спірного майна позивачу було відмовлено у зв`язку з наявністю в спадкодавця боргових зобов`язань.

З відповіді Вознесенського МРВ ДВС ГТУЮ від 01 квітня 2019 року №2404 вбачається, що на виконанні у відділі ДВС Вознесенського МРУЮ дійсно перебувало виконавче провадження №43117325 з примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф-262/У, виданої 17 січня 2013 року Управлінням ПФУ в м. Вознесенську та Вознесенському районі про стягнення з ОСОБА_3 на користь Пенсійного фонду 1 288,80 грн.

02 травня 2014 року, в межах виконавчого провадження та у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 вимог виконавчого документа, державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №43117325, якою було накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Постанова була зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №7769355.

29 жовтня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повернення документа). Зазначеною постановою арешт, накладений в межах виконавчого провадження та у відповідності до ст.ст. 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження) знятий не був, та правові підстави для зняття арешту були відсутні. Разом з тим, виконавче провадження №43117325 було знищено на підставі п.п. 9.9-9.12 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25 грудня 2008 року.

На даний час виконавчі провадження, де стороною є ОСОБА_3 , у Вознесенському МРВ ДВС ГТУЮ відсутні.

Згідно довідки Вознесенського об`єднаного управління ПФУ України від 29 листопада 2018 року №12395/10, ОСОБА_3 повністю погасив борг зі сплати страхових внесків в сумі 1 288,80 грн. Станом на 29 листопада 2018 року заборгованість зі сплати страхових внесків відсутня.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час накладення арешту), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу з підстав передбачених ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повернення виконавчого документа).

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повернення виконавчого документа)).

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повернення виконавчого документа)).

Таким чином, на час повернення виконавчого документа Пенсійному фонду України, тобто до органу, який його видав, підлягали зняттю арешт, накладений на майно боржника, а також скасування заборони та інші вжиті державним виконавцем заходи забезпечення примусового виконання рішення.

Проте вказані дії державним виконавцем здійснено не було.

Позивач не є стороною виконавчого провадження №43117325, яке на час розгляду справи знищене, а тому позбавлена можливості оскаржити бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України (Судовий контроль за виконанням судових рішень).

Проте, згідно положень Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло спірне майно.

ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, арешт знімається в разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі об`єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов`язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна.

При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Таким чином, судом встановлено, що:

-на усе нерухоме майно ОСОБА_3 (в тому числі те, що є предметом спору), накладено арешт в межах здійснення виконавчого провадження №43117325;

-при поверненні виконавчого документа органу, що його видав, державний виконавець не виконав вимоги закону про зняття арешту з цього нерухомого майна;

-на час розгляду справи заборгованість ОСОБА_3 перед Пенсійним фондом в межах виконавчого провадження №43117325 відсутня, виконавче провадження знищене, а позивач не є стороною виконавчого провадження, внаслідок чого самостійне скасування виконавцем арешту, та оскарження його бездіяльності в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України неможливе;

-спірне майно в порядку спадкування перейшло до спадкоємців ОСОБА_3 , а тому позивач, як спадкоємець, набула передбачене ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно та (або) про зняття з нього арешту.

За встановлених обставин, суд вважає, що позов в межах вимог ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про зняття арешту з майна - задовольнити повністю.

Зняти арешт з:

- квартири АДРЕСА_1 ;

-квартири АДРЕСА_2 ;

-гаражу НОМЕР_1, що розташований в гаражному кооперативі «Автомобіліст»,

що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43117325 від 02 травня 2014 року; видавник - Відділ державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції; дата державної реєстрації обтяження - 20 листопада 2014 року; номер запису про обтяження - 7769355.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв