Справа № 211/2689/18
Провадження № 2/211/205/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 квітня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

у відсутність: представника позивача ПАТ «ОСОБА_1 Аваль»

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що 28 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитній договір № 014/3660/151301/74, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 10000,00 доларів США за програмою «Житло в кредит на вторинному ринку » строком з 28.07.2026 р., а ОСОБА_4 зобовязувалася сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,75 % річних, а також комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором.

Зазначає, що банк свої зобов`язання виконав та надав ОСОБА_4 кредитні кошти.

Відповідно до умов п.7.1 кредитного договору позичальник ОСОБА_4 зобов`язалася здійснювати погашення кредитної заборгованості та процентів ануїтет ними платежами, щомісячно згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів.

Позивач стверджує, що позичальник ОСОБА_4 не виконала взяті на себе договірні зобов`язання та не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим станом на 10.01.2018 року у позичальника виникла заборгованість в сумі 4841,91 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного Банку України становить 136557,57 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 4841,91 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного Банку України 136557,57 грн. в тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 559, 28 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного Банку України 15773,51 грн.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28.07.2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки №014/09/05-01/142/08, який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №7074.

Зазначає, що згідно п.1.1 договору іпотеки предметом іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 48,16 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Водоп`янова, 1/71.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

Позивач стверджує, що з укладенням кредитного договору та договору іпотеки кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на заставлене за іпотечним договором майно, а також стягнути з позичальника суму основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом.

Позивачу стало відомо, що позичальник ОСОБА_4 померла, у звязку із чим відкрилася спадщина, яку прийняли відповідачі, перебравши на себе обовязки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки.

Право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, - то такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотеко держателем за виконання основного зобовязання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотеко держателя в межах вартості предмета іпотеки.

ОСОБА_4 є боржником та іпотекодавцем, таким чином після її смерті в разі порушення нею своїх зобовязань до спадкоємців переходять обовязки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки.

На підставі викладеного, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за вказаним кредитним договором в сумі 4841,91 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного Банку України на дату розрахунку становить 136557,57 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Водоп`янова, 1/71, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною - 160050,00 грн., а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору в сумі 2048,46 грн.

Представник позивача раніше звертався до суду з заявою про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не з'явилися, про слухання справи повідомлялися шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті «Судова влада України» та рекомендованою поштою.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов`язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності з умовами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки - передбачені у статтях 12,33 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до цих норм - такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержаталь має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтями 33,35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж 30-ти денний строк, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги і якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Судом встановлено, що 28.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №014/3660/151301/74 (а.с.10-15), згідно умов якого банк за програмою кредитування «Житло в кредит на вторинному ринку» зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 10 000,00 доларів США на придбання обєкту нерухомості - 2/3 частки квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Водоп`янова, 1 / 71, строком до 28.07.2026 року, а позичальник зобовязалася належним чином виконати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,75% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

ВАТ«ОСОБА_1 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», свої зобов`язання виконав та надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 10000,00 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку від 06.05.2006 (а.с.22).

Відповідно до умов п.7.1 кредитного договору позичальник зобовязалася здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів

Як встановлено судом позичальник ОСОБА_4 не виконала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 10.01.2018 року у позичальника виникла заборгованість в сумі 4841,91 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного Банку України становить 136557,57 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 4841,91 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного Банку України 136557,57 грн. в тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 559, 28 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного Банку України 15773,51 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-7).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль», та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки №014/08/05-01/142/08, який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №7074 (а.с.23-25).

Відповідно до п.1 договору іпотеки предметом іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 48,16 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Водоп`яноваАДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору дарування ВКА № 486167 від 09.10.2007 року та договору купівлі продажу від 28.07.2008 року зареєстрованим в реєстрі за № 7070.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом ст.ст. 1218, 1219 ЦК України, зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою.

Згідно зі ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст.1219, ст.1282 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ при розгляді справи № 6-18цс13.

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником, він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця, в разі порушення боржником своїх зобов`язань, переходять обов`язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експерті; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів сторонами по справі до суду не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов'язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу по наявних у ній доказах.

Оскільки відповідно до ч.5 ст.177ЦПК України встановлено обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг та має бути обачним і розсудливим у ведені своїх справ.

Звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції та несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Як вбачається з позовної заяви позичальник ОСОБА_4 померла, про що банку стало відомо 10.11.2017 року, оскільки згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.07.2011 року на ім`я спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину, 2/ 3 частки за ОСОБА_2 та 1 / 3 за ОСОБА_3

Зокрема, матеріали справи не містять доказів, що потверджують факт смерті ОСОБА_4, заяв або клопотань з метою встановлення даної обставини зі сторони позивача не заявлялось.

Також матеріали справи не містять доказів що ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» у встановленому законом порядку звертався до нотаріуса за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 із претензією про виконання зобов'язань за договором.

Тоді як одразу після того, як кредитор дізнався, що його боржник помер, він зобов`язаний звернутись з претензією кредитора до нотаріуса, у якого відкрита спадкова справа. Якщо спадкова справа у жодного нотаріуса на момент звернення не відкрита, кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. В такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, адже Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви спадкоємця про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, претензії кредитора та ін.

Жодного доказу на підтвердження того , що банку до 10.11.2017 року не відомо було про смерть ОСОБА_4 і доказів того , що він не міг знати про її смерть не було надано.

При цьому, позивачем також не доведено обставин невиконання спадкоємцями обов'язку, передбаченого ст. 1281 ЦК України, повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини.

За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У зв'язку із відмовою у задоволенні позову, на підставі ст.141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача 2048 грн. 36 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 223, 264-265, 354-355 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором, відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_6