Справа № 442/3605/18 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/2728/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь інфляційні втрати, три проценти річних у розмірі 26 483, 54 грн., та судовий збір.

На підтвердження своїх позовних вимог покликався на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі № 442/2192/14-ц від 19 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ в натурі житлового будинку між його співвласниками, позов задоволено, було вирішено: поділити в натурі житловий будинок №42/1 в с. Снятинка, Дрогобицького району, Львівської області між його співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до ідеальних долей житлового будинку та запропонованого варіант № 3, згідно висновку експерта №30-10/14, складеного 24.10.2014р. Реальна частка ОСОБА_2 у будинку з господарськими будівлями та спорудами, як співвідношення вартості пропонованих до виділу приміщень, будівель та споруд до загальної вартості становить - 3/5. Реальна частка ОСОБА_3 у будинку з господарськими будівлями та спорудами, як співвідношення вартості пропонованих до виділу приміщень, будівель та споруд до загальної вартості, становить - 2/5. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь - ОСОБА_3 - розмір грошової компенсації за відхилення реально виділених часток будинку з господарськими будівлями та спорудами сторонами, від ідеальних часток, що становить 36624 грн. з ПДВ.

Покликався, що на момент звернення до суду з даним позовом, згадане рішення суду не виконується, кошти у сумі 36624 грн. на його користь не сплачені. А тому, просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних у розмірі 26 483, 54 грн., що нараховані через несплату суми, визначеної рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 19 лютого 2015 року .

Також, посилаючись на те, що згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (адреса: вул.І.Франка,42, с.Снятинка Дрогобицького району Львівської області) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, адреса: вул.І.Франка,45, с.Снятинка Дрогобицького району Львівської області) інфляційні втрати у розмірі 24126,56 грн. та три проценти річних у розмірі 2356,98 грн. (за період з 19 лютого 2015 року по 23 травня 2018 року), а всього 26 483,54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 (адреса: вул.І.Франка,42, с.Снятинка Дрогобицького району Львівської області) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, адреса: вул.І.Франка,45, с.Снятинка Дрогобицького району Львівської області) 704 гривень 80 копійки судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що 14 квітня 2016 року по виконавчому провадженню ВП№49998772 державним виконавцем відділу ДВС Дрогобицького МРУЮ ОСОБА_4 була винесена постанова про звернення стягнення на її заробітну плату - як боржника на користь ОСОБА_3 для отримання ним грошової компенсації за відхилення реально виділених часток будинку з господарськими будівлями та спорудами від ідеальних часток в сумі 36 624, 00 грн. Підставою примусового виконання була та обставина, що на її утриманні знаходилось двоє дітей: неповнолітня донька Василина ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 і який навчався. При цьому, діти проживали разом зі нею та перебували на її матеріальному утриманні.

Зазначає, що вона працювала медсестрою в дитячому садочку, будь-яких інших джерел доходу, окрім заробітної плати, не мала. Як наслідок, 14 квітня 2016 року вищевказаний виконавчий лист було надіслано для подальшого виконання в бухгалтерію за місцем роботи ДНЗ №28 «Берізка» м. Дрогобича. При цьому, відповідно до довідки від за №07-9/772 від 14 листопада 2018 року, виданої відділом освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради станом в період з травня місяця 2016 року по червень місяць 2018 року з неї було стягнуто, згідно виконавчого листа №442/2192/14-ц від 03 березня 2015 року, на користь ОСОБА_3 16 394,65 грн. Залишок заборгованості по цьому виконавчому листу становив 20 229, 35 грн. Аналогічно вказана обставина підтверджується довідкою від 10 липня 2018 року за №07-9/504 виданої відділом освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради.

18 липня 2018 року за позичені гроші вона особисто, згідно квитанції №121, перерахувала на розрахунковий рахунок Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області в рахунок погашення боргу за виконавчим листом № 442/2192/14-ц залишок в сумі 20 229,35 грн.

24 липня 2018 року була винесена постанова про закінчення вищезгаданого виконавчого провадження у зв»язку з погашенням сум боргу в повному обсязі.

Таким чином, станом на 17 серпня 2018 року, тобто коли було постановлене оскаржуване рішення, будь-які грошові зобовязання перед позивачем в особі ОСОБА_3 у неї були відсутні.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

29 січня 2019 року на адресу суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2018 року. Вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що у зв»язку з невиконанням відповідачем рішення, у неї виникли грошові зобов»язання щодо нарахування пені та інфляційних витрат.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Одночасно з відзивом на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 найшло клопотання про розгляд справи за правилами загального провадження з метою надання можливості його представником дачі додаткових пояснень в судовому засіданні, проте колегія суддів не знаходить підстав для задоволення даного клопотання, оскільки предметом апеляційного оскарження є рішення суду по цивільній справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України є підставою для розгляду апеляційним судом апеляційної скарги без повідомлення учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та стягуючи ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати у розмірі 24126,56 грн. та три проценти річних у розмірі 2356,98 грн. (за період з 19 лютого 2015 року по 23 травня 2018 року), а всього 26 483,54 грн., суд виходив з тих обставин, що діями відповідача порушені майнові права позивача, шляхом допущення заборгованості в розмірі 24098,13 грн., які підлягають захисту в порядку 625 ЦК України.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області по справі № 442/2192/14-ц від 19 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ в натурі житлового будинку між його співвласниками, позов задоволено, вирішено виділити ОСОБА_2: житловий будинок: Частину першого поверху ж/будинку (Б-І) вартістю 148224 грн.;Коридор літ. 1-1 13,4 м2, вартістю 39700 грн.;Житлова кімната літ. 1 -3 20,2 м2.;Житлова кімната літ. 1 -4 15,7 м2.;Разом площі ж/кімнат для розподілу без печей 35,9 м2, вартістю 108524 грн.;Частину цокольного поверху ж/будинку (пд) вартістю 37086грн.;Кухня літ.І, 14,4 м2, вартістю 37086 грн.;Горище над будинком у користуванні відповідно до ідеальних часток кожного зі співвласників.;Господарські будівлі і споруди:Частина господарської будівлі (сараю В), а саме (Вп) з перекриттям і стінами з шлакоблоків розміром 4,88 м х 3,65 м (площею 17,8 м2), вартість становить 24818 грн. Господарські будівлі та споруди спільного користування співвласниками вартістю 4495 грн. а) вбиральня «Г» з ш/блоків розміром 1,40 м х 1,20 м (площею 1,7 м2), вартістю 5026 грн.; б) огорожа з металічної сітки (літ.1,2) з воротами, загальною площею 84,0 м2, вартістю 3964 грн. Визначено, що реальна частка позивача ОСОБА_2 у будинку з господарськими будівлями та спорудами, як співвідношення вартості пропонованих до виділу приміщень, будівель та споруд до загальної вартості становить - 3/5. Виділено ОСОБА_3 житловий будинок:Частину першого поверху ж/будинку (Б-І) вартістю 53808 грн.;Житлова кімната літ. 1-2 17,8 м2.;Житлова кімната літ. 1-2п (проектна пропозиція) 15,0 м2.;Тамбур літ. 1-2 (проектна пропозиція) 2,0 м2.;Площа ж/кімнати для розподілу без печей 17,8 м2. Розрахунок: 3022,94 грн./м2 х 17,8 м2 = 53808 грн. ;Частину цокольного поверху ж/будинку вартістю 74722 грн. ; Підвал (літ. II 19,1 м2.; Кухня літ. II п (проектна пропозиція) 14,5 м2.; Підвал літ. III 15,9 м2. Всього площі для розподілу: (19,1 + 15,9 = 35,0) 35,0 м2. Розрахунок: 2134,91 грн./м2 х 35,0 м2 = 74722 грн. Горище над будинком у користуванні відповідно до ідеальних часток кожного зі співвласників. Господарські будівлі і споруди: Частина господарської будівлі (сараю В), а саме (Вв) без перекриття і стінами з дощок розміром 3,12 м х 3,65 м (площею 11,4 м2), вартість якої становить 8350 грн.; Господарські будівлі та споруди спільного користування співвласниками вартістю 4495 грн.; а) вбиральня «Г» з ш/блоків розміром 1,40 м х 1,20 м (площею 1,7 м2), вартістю 5026 грн.; б) огорожа з металічної сітки (літ. 1,2) з воротами, загальною площею 84,0 м2, вартістю 3964 грн. Визначено, що реальна частка відповідача ОСОБА_3 у будинку з господарськими будівлями та спорудами, як співвідношення вартості пропонованих до виділу приміщень, будівель та споруд до загальної вартості, становить - 2/5. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 розмір грошової компенсації, за відхилення реально виділених часток будинку з господарськими будівлями та спорудами сторонам, від ідеальних часток, що становить 36624 грн. з ПДВ (а/с 7-10).

Рішення набрало законної сили 02.03.2015 року, звернуте до виконання.

З листа державної виконавчої служби від 03 січня 2018 року № 09-12/21 вбачається, що в Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Львівській області на виконанні перебував виконавчий лист № 442/2192/14, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області зокрема про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 розміру грошової компенсації, за відхилення реально виділених часток будинку з господарськими будівлями та спорудами сторонам, від ідеальних часток, що становить 36624 грн. з ПДВ.. Під час примусового виконання кошти боржником перераховувались частково та станом на 03.01.2017 сума заборгованості становить 24098,13 грн.

Станом на момент звернення до суду з позовом червень 2018 року відповідач не погасив наявну заборгованість перед позивачем в зв»язку з чим ОСОБА_3 звернувся з позовом про стягнення сума 3 процентів річних та інфляційних втрат за не виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п»ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов»язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов»язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов»язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов»язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов»язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов»язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов»язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов»язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань (такий правовий висновок міститься у постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц), а також у постанові Верховного суду від 16 травня 2018 року у справі №459/3560/15-ц.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Позивач просить стягнути кошти у звязку з невиконанням відповідачем рішення суду яке набрало законної сили 02.03.2015 року.

Колегія суддів, погоджуючись з здійсненими розрахунками позивача, оскільки такий є вірним та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, задовольнивши позов та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати у розмірі 24126,56 грн. та три проценти річних у розмірі 2356,98 грн. (за період з 19 лютого 2015 року по 23 травня 2018 року), а всього 26 483,54 грн.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції судом встановлено, що 24 липня 2018 року постановою державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №442/2192/14-ц виданого 3 березня 2015 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 розміру грошової компенсації та спорудами сторонам від ідеальних часток, що становить 36624 грн. з ПДВ, закінчено у зв»язку з сплатою боржником боргу в сумі 36 624 грн.

Згадана постанова про закінчення виконавчого провадження не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки період за який ОСОБА_3 просив стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, ОСОБА_2 не було повністю погашено заборгованість перед ним, а оскаржуване рішення жодним чином не призводить до повторного стягнення з ОСОБА_2 вже оплаченої суми, оскільки оскаржуваним рішенням вирішено питання щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 24126,56 грн. та три проценти річних у розмірі 2356,98 грн. за період з 19 лютого 2015 року по 23 травня 2018 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, щорозглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, в звязку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 .ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Текст постанови складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_7