Єдиний унікальний номер 266/970/19
Номер провадження 22-ц/804/1384/19
Головуючий у 1-й інстанції Шишилін О.Г.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Биліни Т.І.

суддів Мироненко І.П., Принцевської В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки і виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та клопотання про забезпечення доказів, шляхом призначення експертизи, -

в с т а н о в и в :

22 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки і виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, в якому зазначила клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2019 року позов повернуто ОСОБА_1 через неусунення недоліків.

Не погодившись з даною ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушенням норм процесуального права, просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції обґрунтував висновки посиланням на ч.1 ст.106 ЦПК України, відповідно до якої позивачу надано право подати до суду разом із позовною заявою доказ про можливість виділу в натурі частки земельної ділянки - висновок експерта, складений на замовлення позивача. Відсутність висновку експерта або ненадання доказів, що підтверджують здійснення дій, спрямованих на отримання цього доказу, унеможливлюють на думку суду розгляд позовної заяви по суті. ЇЇ клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, яке міститься у позовній заяві, на думку суду першої інстанції є недоліком, який треба виправити. Ухвалою судді позов було залишено без руху з підстав неналежного посвідчення копій, відсутності висновку експерта про можливість поділу земельної ділянки та документу про вартість земельної ділянки. Недоліки нею були усунені, крім надання висновку експерта, оскільки замовлення висновку є правом, а не обов`язком.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позовна заява відповідно положень ч.1 ст.185 ЦПК України може бути визнана неподаною і повернута, у разі, якщо вона подана без додержання вимог, передбачених у статях 175 і 177 ЦПК України та не оплачена судовим збором, а позивач на вимогу суду і у встановлений законом строк, не усунув недоліків позовної заяви, або не сплатив необхідних судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків та сплати судового збору.

Ухвала мотивована тим, що позивачем не надано документу на підтвердження вартості спірної 1/2 частини земельної ділянки (експертного висновку), для подальшого встановлення ціни позову і відповідно визначення розміру судового збору за вимогу майнового характеру. До надання такого документу судом попередньо визначено розмір судового збору, та позивачу запропоновано доплатити 231,60 гривень. Крім того не надано доказів про можливість виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (висновок експерта), не зазначено причини, з яких доказ не може бути подано, не підтверджено відсутність можливості його подання.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повертаючи її позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що позивач усунув недоліки позовної заяви у наданий строк не в повному обсязі, а саме не надав доказу про можливість виділу в натурі частки із майна, що є спільною частковою власністю (висновок експерта на його замовлення), не повідомлено про причини, з яких доказ не може бути подано з підтвердженням вказаного відповідними доказами.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що при поданні позовної заяви, позивачем було заявлено клопотання про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи щодо розробки варіантів розподілу земельної ділянки. Вказане клопотання на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 11.03.2019 було доповнено додатковим питанням про визначення грошової оцінки спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.2 ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Як вбачається з ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 березня 2019 року, суд попередньої визначив розмір судового збору в розмірі 1000грн., та запропонував позивачу з урахуванням сплаченого судового збору доплатити судовий збір у розмірі 231,60грн..

На виконання вказаної ухвали, позивачем було доплачено суму судового збору у розмірі 231,60грн. та заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення по справі, оскільки тільки після проведення судової експертизи і визначення експертом грошової оцінки спірної земельної ділянки буде визначено ціну позову, та відповідно і розмір судового збору, який потрібно сплатити.

Проте, суд першої інстанції не звернув на вказане уваги, та в оскаржуваній ухвалі зазначив, що позивачем, без будь яких обґрунтувань неможливості подання висновку експерта на його замовлення, просить суд забезпечити докази шляхом призначення судової експертизи, судовий збір не сплачує, не дотримується змісту відповідної заяви, що є порушенням ч.1 ст.116 та п.5 ч.1, ч.4 ст.117 ЦПК України.

Суд першої інстанції в порушеннявимог ч.2 ст.176 ЦПК України, з підстав не сплати судового збору у повному обсязі повертає позовну заяву, замість того, щоб стягнути різницю відповідно до ціни позову при постановленні рішення.

Що стосується причин, зазначених судом першої інстанції в ухвалі про повернення позовної заяви, стосовно того, що до позовної заяви не надано висновку експерта,складеного на замовлення позивача, слід зауважити наступне.

Частиною 1 ст.84 ЦПК України учаснику справи надано процесуальне право, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Висновок експерта відповідно до ст.76 ЦПК України є доказом.

Так відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

З урахуванням норм ст.106 ЦПК України, позивача ніяким чином не зобов`язано подавати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, а позивача лише наділено цим правом, яким позивач може скористатися або ні.

Відповідно до ст.116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно положень ст.103 ЦПК України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

А тому, проведення експертизи без повідомлення та участі відповідача, без його думки відносно бажаної експертної установи, буде порушувати його права.

При призначенні експертизи суд повинен забезпечити виконання вимог процесуального закону щодо повідомлення сторін про призначення експертизи, забезпечення права відповідачу висловити свою думку з приводу клопотання про призначення експертизи, визначитись зі своїми питаннями та поставити їх експерту, визначитися із експертною установою.

Тому, звернення позивача до експерта перед поданням позову для отримання висновку на замовлення позбавляє відповідача вищенаведених прав.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «МірагальЕсколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального закону, суддею порушено порядок встановлений для його вирішення, тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Повний текст постанови складено 09 травня 2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2019 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: І.П. Мироненко

В.П. Принцевська