КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/2156/16-ц головуючий у суді І інстанції: Чірков Г.Є.
провадження №22-ц/824/3293/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сержанюка А.С., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року у складі судді Чіркова Г.Є. у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1. 29 грудня 2015 року о 15 годині 50 хвилин в результаті виходу із ладу різьбового патрубка на повітрозбірному бачку системи опалення, що розміщений на горищі даного будинку, затоплено її квартиру поверхом нижче. Внаслідок залиття квартири відбулось пошкодження внутрішнього оздоблення та майна. Квартира потребує відновлюваного ремонту. Вважає, що залиття квартири сталося з вини Комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради, який не забезпечив належне технічне обслуговування теплопостачання внутрішньобудинкових мереж внаслідок чого сталась аварія.

Тому, позивач просив суд стягнути з Комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради на її користь збитки завдані затопленням квартири в розмірі 88300 гривень, моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, витрати за оплату проведення оцінки майна в розмірі 8000 гривень. Вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що відповідач надав суду першої інстанції докази, що стосуються іншого об'єкту нерухомості. Вказує, що відповідач не надав експерту, за його клопотанням, додаткових документів. Вказує, що належні докази, які б підтвердили те, що відповідач утримував у належному стані внутрішньо будинкові мережі, суду не надано.

Комунальне підприємство житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради надало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що відповідач є лише надавачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території в межах діючого тарифу. Вказує, що не може нести відповідальності за майно співвласників багатоквартирного будинку. Вважає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу заподіяно шкоду безпосередньо з вини відповідача.

Третя особа ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу суду апеляційної інстанції не надала.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що сам тільки факт аварії і механічного відламування труби системи опалювання під час опалювального сезону, про неналежне обслуговування відповідачем внутрішньобудинкових систем теплопостачання свідчити не може, і доказом його винних, протиправних діянь, внаслідок яких заподіяно шкоду, слугувати не може.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого визнаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом другим Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» установлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Отже, указані норми законодавства дають суду апеляційної інстанції можливість дійти висновків про те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.

У відповідності до змісту статей 10, 151, 177 ЖК України громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, дотримуватись правил користування жилими приміщеннями, зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, дотримуватись правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» терміни вживаються у такому значенні: аварія - пошкодження інженерних мереж, обладнання або конструктивних елементів споруд, що виникло з техногенних або природних причин, які перешкоджають їх подальшій експлуатації відповідно до технічних умов; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пунктів 4, 5, 7 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Відповідно до п.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, технічне обслуговування жилих будинків - комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо. Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків.

Пунктом 2.3.7 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, передбачено, що технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливової каналізації та витрати на виконання цих робіт здійснюються відповідно до законодавства.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1, і постійно в ній проживає зі своєю родиною.

Встановлено, що згідно рішення Вишгородської міської ради від 22 липня 2010 року КПЖіКГ Вишгородської міської ради визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, послуг з вивезення твердих побутових відходів у житловому фонді міста Вишгорода.

29 грудня 2015 року о 16 годині 50 хвилин у будинку АДРЕСА_1 мала місце аварія внутрішньо будинкової системи теплопостачання на технічному поверсі (горищі), внаслідок чого відбулося залиття квартири ОСОБА_3 поверхом нижче.

29 грудня 2015 року комісією КПЖіКГ Вишгородської міської ради складено акт про причини аварії системи опалення в квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4, в якому зазначено, що аварія спричинена витоком води із системи опалення через відламаний різьбовий патрубок на повітрозбірному бачку внаслідок його механічного пошкодження. Крім того зазначено, що технічний поверх на момент огляду відкритий, на дверях відсутній замок.

30 грудня 2015 року комісією КПЖіКГ Вишгородської міської ради проведено огляд квартири АДРЕСА_1, де виявлено пошкодження внутрішнього оздоблення та майна. Зокрема, зіпсовано стелю у великій кімнаті, натяжна конструкція провисла під вагою води, площа якої 19,3 кв.м, намокли та відстали шпалери на стіні, відстав від стіни плінтус, підлога (ламінат) світлого кольору намокла по усій площині кімнати, в малій кімнаті стеля світлого кольору має наслідки протікань, по всьому периметру кімнати намокли шпалери і відстали від стін, підлога з покриттям (ковролін) намокнув по всьому периметру кімнати, стеля та стіни у кухні намокли та відстали шпалери, в коридорі намокнули стіни та стеля та шпалери повністю відшарувались від стін. Крім того, постраждала побутова техніка.

Відповідно до звіту ТОВ "Д.Ю. Консалтинг" від 31 грудня 2018 року внаслідок затоплення 29 грудня 2015 року квартириАДРЕСА_1 ОСОБА_3 завдано матеріальної шкоди у розмірі 88300,00 гривень.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 грудня 2017 року №7105/17- 44, отриманого внаслідок призначення судом першої інстанції судової експертизи, експертом визначено, що станом на час дослідження, зокрема за результатами проведеного обстеження, пошкоджень (розгерметизації та протікань) водопровідної арматури, обладнання і трубопроводів системи опалення на технічному поверсі, внаслідок яких відбувається витікання рідин, не встановлено, а отже встановити за результатами обстеження фактичну причину залиття квартири АДРЕСА_1, що сталося 29 грудня 2015 року не вбачається можливим.

Поряд з цим, за даними наданих на дослідження матеріалів справи, можна стверджувати, що причиною залиття квартири АДРЕСА_1, що сталося 29 грудня 2015 року та підтверджене відповідними актами про аварію та залиття - є витік теплоносія (рідини) із розгерметизованої системи теплопостачання на технічному поверсі над квартири АДРЕСА_1 вказаного будинку.

Разом з цим, експертом під час дослідження встановлено, що система опалення, яка розташована над квартирою АДРЕСА_1 та з протилежного боку (у видимих частинах), знаходиться у задовільному технічному стані, проте потребує найдоцільнішого ремонту на цій стадії, коли елементи будівлі в цілому придатні до експлуатації.

Встановлено, що аварія системи теплопостачання на технічному поверсі сталася внаслідок механічного впливу та відламування різьбового патрубка на повітрозбірному бачку. Конкретні причини за яких стався такий механічний вплив не встановлено.

Також установлено, що з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року, з 05 жовтня по 15 жовтня 2015 року Комунальне підприємство житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради проводило огляди будинку АДРЕСА_1, про що свідчать акти загального огляду будинку від 16 квітня 2015 року та 12 жовтня 2015 року.

Крім того, 25 грудня 2015 року на підставі скарги власника квартири АДРЕСА_3 працівниками Комунальне підприємство житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради було оглянуто систему опалення, підвального приміщення і технічного поверху у комплексі. На системі опалення не було виявлено протікань і пошкоджень, система опалення перебувала у справному стані. За результатами огляду було складено акт за №486 від 25 грудня 2015 року.

Указані відомості наявні у акті аварії системи опалення за адресою АДРЕСА_1 і АДРЕСА_4, який не було спростовано позивачем.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем доведено факт відсутності його вини у спричиненні шкоди, належного виконання покладених на нього обов'язків щодо огляду приміщень будівлі, а також того, що під час оглядів відповідачем технічного поверху будинку АДРЕСА_1 система опалення знаходилася у справному стані.

Також апеляційний суд вважає, що з поданих позивачем доказів (актів, висновку експерта) не вбачається вини відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з'ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми законодавства у сукупності із матеріалами цивільної справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відшкодування моральної шкоди за своєю правовою природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

У даному конкретному випадку порушення прав позивача не було доведено у встановленому законом порядку, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про те, що належні докази, які б підтвердили те, що відповідач утримував у належному стані внутрішньобудинкові мережі, суду не надано, відхиляються апеляційним судом, як такі, що спростовуються актами загального огляду будинку, зокрема, від 16 квітня 2015 року та 12 жовтня 2015 року, від 25 грудня 2015 року.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що цивільне право позивача не було порушено відповідачем, оскільки останній довів відсутність його вини у спричиненні шкоди.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до спірних правовідносин статті 22, 1166 ЦК України, норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «16» квітня 2019року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
О.І. Сліпченко