Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 646/1418/17

провадження № 61-3644ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова, у складі судді Теслікової І. І., від 16 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Колтунової А. І.,від 16 січня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ КБ «Правекс-Банк» мотивована тим, що 30 березня 2004 року між ОСОБА_2 та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», було укладено кредитний договір № 12006-058/04Р, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 19 000, 00 доларів США. Кредит надано позичальнику строком до 30 березня 2014 року зі сплатою 14 % річних. ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої зобов`язання перед банком, внаслідок чого станом на 01 січня 2016 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 7 847, 21 доларів США, що нарахована до березня 2014 року і складається з: суми кредиту 3 016, 35 доларів США, суми процентів 869, 91 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 3 960, 95 доларів США (еквівалент 107 254, 20 грн)

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ КБ «Правекс-Банк» просило суд стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 12006-058/04Р від 30 квітня 2004 року у розмірі 7 847, 21 доларів США з переведенням іноземної валюти у національну за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про захист прав споживачів, визнання окремих положень договору недійсним, визнання договору іпотеки припиненим.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що пунктом 1.3 та пунктом 9.1 кредитного договору передбачена подвійна цивільно-правова відповідальність за одні й ті самі порушення договору, що суперечить положенням статті 549 ЦК України та статті 61 Конституції України. Також ОСОБА_2 вважає, що пункт 7.1.7 кредитного договору порушує її права споживача, передбачені частиною п`ятою статті 11, пунктами 1, 2, 5 статті 18, пунктом 4 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», що на її думку є підставою для визнання зазначеного пункту договору недійсним. ОСОБА_2 зазначила що, у зв`язку з підвищенням процентної ставки банком, що відбулося в односторонньому порядку без її повідомлення, нею було зайво сплачено банку 3 269, 23 доларів США, що еквівалентно 85 392, 29 грн. Оскільки строк дії основного зобов`язання - кредитного договору № 12006-058/04Р від 30 квітня 2004 року, встановлений у пункті 1.2 договору, закінчився, то вона наполягала на тому, що і строк дії похідного зобов`язання договору іпотеки №12006-058/04Р від 07 квітня 2004 року також закінчився, а тому договір іпотеки вважається припиненим.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним пункт 7.1.7 кредитного договору № 12006-058/04Р, укладеного 30 березня 2004 року між нею та АКБ «Правекс-Банк»; стягнути з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на її користь 3 269, 23 доларів США, що еквівалентно 85 392, 29 грн; визнати договір іпотеки від 07 квітня 2004 року, укладений між нею та АКБ «Правекс-Банк», припиненим.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2018 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк». Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у розмірі 205 857, 63 грн. Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні зустрічних позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, остання має нести цивільно-правову відповідальність. Залишаючи без задоволення зустрічні позовні вимоги, місцевий суд вказав про відсутність правових підстав для припинення іпотеки. Вимоги про визнання недійсним пункту 7.1.7 кредитного договору є необґрунтованими. На момент укладання договору між сторонами у справі Закон України «Про захист прав споживачів» діяв у редакції від 05 грудня 2003 року, в якій правові норми, на які посилається ОСОБА_2 , були відсутні. Судом не встановлено невідповідність кредитного договору вимогам законодавства, що діяло на час його укладення. ОСОБА_2 підписала договір, отже своїм підписом засвідчила згоду та обізнаність з його умовами, тому не могла не знати про те, що наслідком порушення зобов`язань за договором є підвищення процентної ставки. Передбачене кредитним договором підвищення процентної ставки відбувалося внаслідок порушення зобов`язань, зокрема строків сплати процентів і повернення кредиту, сплати процентів та кредиту не в повному обсязі, тобто збільшення процентної ставки сторони пов`язали з певною подією неповерненням кредитних коштів у встановлені у договорі строки та розмірах.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку та про та відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 Зазначено, що представник ОСОБА_2 . приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, а в апеляційній скарзі не заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У лютому 2019 року ОСОБА_2 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «Правекс-Банк» у задоволенні позовних вимог та задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку є необґрунтованим. Місцевим судом не надано належної оцінки доводам заявника про незаконне збільшення банком розміру відсоткової ставки за користування кредитом в односторонньому порядку. Не враховано положення частини п`ятою статті 11, пунктів 1, 2, 5 статті 18, пункту 4 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з цим апеляційний суд не врахував її посилання на застосування наслідків пропуску банком строку позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

28 лютого 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

06 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про захист прав споживачів, визнання окремих положень договору недійсним, визнання договору іпотеки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

ПАТ КБ «Правекс-Банк» у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 березня 2004 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 12006-058/04Р (т. 1, а.с. 9-15).

Відповідно до умов кредитного договору № 12006-058/04Р від 30 березня 2004 року банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 19 000, 00 доларів США для споживчих цілей строком з 30 березня 2004 року до 30 березня 2014 року зі сплатою 14 % річних (пункти 1.1, 1.2).

Пункт 4.1 кредитного договору № 12006-058/04Р від 30 березня 2004 року покладає на позичальника обов`язок погашати заборгованість по кредиту шляхом внесення грошових коштів на відповідний рахунок № НОМЕР_1 рівними частками у сумі 160, 00 доларів США щомісяця і до 10 числа наступного місяця.

Пункт 4.2 кредитного договору № 12006-058/04Р від 30 березня 2004 року передбачає, що проценти за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, зазначеного у пункті 1.2, на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 6.1.2 кредитного договору № 12006-058/04Р від 30 березня 2004 року позичальник зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, процентам та пені у валюті кредиту.

Договором передбачена відповідальність за порушення строків погашення заборгованості по кредиту або внесення процентів за користування грошовими коштами, а саме: позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної у пункті 1.2 договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочки (пункт 9.1).

На забезпечення зобов`язань по погашенню заборгованості по кредиту, сплати процентів за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату процентів, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням договору та на виконання пункту 3.1 кредитного договору № 12006-058/04Р від 30 березня 2004 року між ОСОБА_2 та АКБ «Правекс-Банк» 07 квітня 2004 року було укладено договір іпотеки № 12006-058/04Р, предметом якого визначено квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 4-8).

11 травня 2005 року між ОСОБА_2 та АКБ «Правекс-Банк» було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 12006-058/04Р від 30 березня 2004 року, відповідно до якої первісний договір було частково змінено та доповнено (т.1, а.с. 14-15).

На виконання пункту 2.3.2 договору іпотеки № 12006-058/04Р від 07 квітня 2004 року ОСОБА_2 , як іпотекодавець, страхувала предмет іпотеки на користь банку-іпотекодержателя, що підтверджується сертифікатами до договору добровільного страхування нерухомого майна, переданого в іпотеку, № 259387-1 від 30 березня 2005 року (т.1, а.с. 159), № 259387-2 від 30 березня 2006 року (т.1, а.с. 161), № 259387-3 від 30 березня 2007 року (т.1, а.с. 163), № 259387-4 від 30 березня 2008 року (т.1, а.с. 164), № 259387-5 від 30 березня 2009 року (т.1, а.с. 165) та договором добровільного страхування заставного майна фізичних осіб № 0647447 від 21 лютого 2014 року (т.1, а.с. 166-170).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 12006-058/04Р від 30 березня 2004 року станом на 01 січня 2016 року ОСОБА_2 має загальну заборгованість у розмірі 7 847, 21 доларів США, з яких: кредит - 3 016, 35 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 3 129, 23 доларів США, проценти - 869, 91 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення процентів - 831, 72 доларів США. Також із розрахунку вбачається, що банком процентна ставка за договором збільшувалася: 11 липня 2004 року до 15 %, 11 серпня 2004 року до 16 %, 11 серпня 2006 року до 17 %, 11 вересня 2006 року до 18 %, 11 листопада 2006 року до 19 % (т.1, а.с.19-21).

Пунктом 1.3 кредитного договору № 12006-058/04Р від 30 березня 2004 року визначено, що у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1 (один) відсоток річних, починаючи від розміру, встановленого у пункті 1.2 даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором розмір відсоткової ставки збільшується з урахуванням збільшення відсоткових ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір відсоткової ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов`язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі.

Згідно пункту 10.1 кредитного договору № 12006-058/04Р від 30 березня 2004 року відсотки за користування грошовими коштами нараховуються щомісяця, виходячи з фактичної кількості днів у простроченому періоді. Відсотки нараховуються протягом строку користування кредитом, відповідно до пункту 1.2 даного договору. Рік умовно прийнято рівним 360 дням.

Відповідно до пункту 9.1 кредитного договору № 12006-058/04Р від 30 березня 2004 року за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування грошовими коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної у пункті 1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Згідно пункту 7.1.7 кредитного договору № 12006-058/04Р від 30 березня 2004 року банк має право без згоди позичальника в односторонньому порядку змінити або доповнити умови даного договору та направити на адресу позичальника лист з викладенням змін чи доповнень. Зміна або доповнення в даному договору вступають в силу з моменту прийняття відповідного рішення органом банку, в компетенцію котрого відповідно до законодавства та внутрішніх документів банку входить прийняття таких рішень.

Квитанціями, наданими ОСОБА_2 , підтверджується сплата за кредитним договором коштів у сумі 32 480, 00 доларів США, з яких: 15 983, 65 доларів США - кредит, 138, 00 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 16 338, 35 доларів США - проценти, 20, 00 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення процентів (т.1, а.с.105-158).

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Правекс-Банк» № 4635/12-01-БТ від 15 червня 2016 року ОСОБА_2 за період з 30 березня 2004 року по 07 червня 2016 року сплачено: позичкова заборгованість у сумі 15 983, 65 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 138, 00 доларів США, відсотки 16 338, 35 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків 20, 00 доларів США.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України)

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правильно встановивши обставини справи, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошовими коштами належним чином не виконала. З урахуванням вищенаведених обставин, судом першої інстанції правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Посилання заявника про те, що місцевим судом не надано належної оцінки доводам заявника про незаконне збільшення банком розміру відсоткової ставки за користування кредитом в односторонньому порядку та неврахування положення частини п`ятою статті 11, пунктів 1, 2, 5 статті 18, пункту 4 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними.

Закон України «Про захист прав споживачів» на день укладення кредитного договору діяв у редакції у редакції від 05 грудня 2003 року, а тому посилання на положення частини п`ятою статті 11, пунктів 1, 2, 5 статті 18, пункту 4 частини першої статті 21 вказаного Закону у редакції, яка діяла на момент пред`явлення зустрічного позову, як на підставу для задоволення заявлених позовних вимог, є безпідставними.

Місцевим судом під час вирішення справи, не встановлено невідповідність кредитного договору законодавству, що діяло на час його укладення.

Процентна ставка за кредитним договором № 12006-058/04Р від 30 березня 2004 року збільшувалася наступним чином: 11 липня 2004 року до 15 %, 11 серпня 2004 року до 16 %, 11 серпня 2006 року до 17 %, 11 вересня 2006 року до 18 %, 11 листопада 2006 року до 19 %.

10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, яким ЦК України доповнено статтею 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Цей Закон не скасовує й не пом`якшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі. Таким чином, неправомірними є рішення банків щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року.

Враховуючи, що пункт 7.1.7 кредитного договору передбачає право банку в односторонньому порядку, без згоди позичальника, змінити або доповнити умови даного договору, а останнє збільшення процентної ставки відбулось у листопаді 2006 року то вважати дії неправомірними підстав не має.

Верховним Судом України неодноразово вказувалось на правомірність дій банку щодо збільшення процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку до набрання чинності Законом №661-VI, якщо сторони передбачили це у кредитному договорі (зокрема Постанова Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року у справі 6-102цс11).

Також Верховний Суд України вказував на правомірність збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами у випадку порушення позичальником умов грошової дисципліни (Постанова Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі 6-3176цс15).

Доводи заявника про те, що апеляційний суд не врахував її посилання на застосування наслідків пропуску строку позовної давності є необґрунтованими.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) вказала про те, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Разом з тим, заявником ані у зустрічній позовній заяві, ані у запереченнях на первісний позов не ставилось питання про застосування наслідків спливу позовної давності під час розгляду справи у суді першої інстанції, у якому приймав участь представник заявника.

З урахуванням вказаних обставин суд апеляційної інстанції не мав права вирішувати питання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта