Єдиний унікальний номер: 223/272/19
Провадження номер: 2-о/223/75/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Вугледар, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, де заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

Вимоги заяви мотивовані тим, що заявниця була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією України. Однак, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалася у лютому 2014 року, у лютому 2018 року остання покинули окуповану територію, а саме місто Докучаєвськ Донецької області, та перемістились до міста Вугледара, де стала проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначена адреса є фактичним місцем проживання ОСОБА_1, про що свідчить довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 14.02.2018 року №6105, яка діє безстроково. На окупованій території у заявниці залишилось нерухоме майно. Внаслідок військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено низку прав заявниці.

Звернення в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту вимушеного переселення з окупованої території Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини Донецької області України зумовлене тим, що заявниця має на меті набути статус особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що має наслідком виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просить суд встановити факт, що її вимушене переселення у лютому 2018 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, надали до суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримали в повному обсязі (а.с. 167, 168).

Представник заінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується реєстром поштових відправлень суду №32 та витягом з офіційної веб-сторінки оператора поштового звязку «Укрпошта» в мережі Інтернет щодо відстеження поштових відправлень (а.с. 164, 166). Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності представника Міністерства соціальної політики України до суду не надходило.

Представник Російської Федерації в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи Посольство Російської Федерації в Україні було повідомлено належним чином, що підтверджується реєстром поштових відправлень суду №32 та витягом з офіційної веб-сторінки оператора поштового звязку «Укрпошта» в мережі Інтернет щодо відстеження поштових відправлень (а.с. 164, 165). Причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за відсутності представника Російської Федерації та заяв щодо невизнання юрисдикції українських судів на вирішення даної справи до суду не надходило.

З огляду на те, що заінтересовані особи були повідомлені належним чином про місце, дату та час розгляду справи, однак в судове засідання їх представники не зявились з невідомої для суду причини, а заявниця та її представник надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі документів та доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з копії паспорта заявниці серії ВК №800747 остання з 05 березня 2014 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 30).

Відповідно до посвідчення серії АГ №964767 від 02.03.2006 року ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності ІІІ групи (а.с. 32).

Згідно свідоцтва на право власності від 13 вересня 1993 року квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на справі спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 33).

Відповідно до Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2, дана квартира перебуває у власності ОСОБА_1 (а.с. 34-35).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №6105 від 14 лютого 2018 року ОСОБА_1 перемістилась з зареєстрованого місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, до міста Вугледара Донецької області, де фактично мешкає за адресою: 85670, АДРЕСА_3 (а.с. 39).

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України може бути, зокрема, збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

У ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена Постановою форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання.

Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Встановлення факту, що має юридичне значення щодо вимушеного переселення заявниці з окупованої території Донецької області, яке відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, можливе лише у судовому порядку. Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав саме ОСОБА_1. При цьому відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки породжує правові наслідки лише для заявниці.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №363/2981/16-ц від 14 березня 2018 року, №428/13977/16-ц від 06 червня 2018 року, №417/3852/17 від 21 березня 2018 року, №243/7029/17 від 12 квітня 2018 року та №428/12368/16-ц від 21 березня 2018 року.

Стосовно обставин, що зумовили вимушене переселення ОСОБА_1 з м. Докучаєвська Донецької області, Україна, суд приймає до уваги, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» №1085-р від 07 листопада 2014 року, місто Докучаєвськ Донецької області починаючи з листопада 2014 року по теперішній час перебуває на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснювали свої повноваження.

Суд враховує, що ОСОБА_1 є громадянкою України та до 2014 року, як повноправна громадянка своєї країни, мала власне житло, власне майно, налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте наведені обставини призвели до неможливості подальшого проживання в м. Докучаєвську, а тому в лютому 2018 року, внаслідок воєнних дій Російської Федерації проти України, заявниця була змушена переїхати до м. Вугледара Донецької області, залишивши житло у м. Докучаєвську Донецької області, змінивши власний побут та спосіб життя.

У звязку з тим, що місто Докучаєвськ перебуває на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють своє повноваження, де постійно тривають бойові дій, ОСОБА_1, побоюючись за власне здоровя та життя, була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переселитись з території міста Докучаєвська Донецької області, задля уникнення загрози життю, здоров'ю, свободі, насильницької втрати громадянства, особистих прав на свободу пересування, висловлення власної думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на працю та захист у результаті збройної агресії Російської Федерації.

Встановлення такого юридичного факту заявниці потрібно для визначення її статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що обумовлює виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що встановлення юридичного факту вимушеного переселення з території Донецької області має правове значення для заявниці щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав, суд вважає доцільним та необхідним встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, у лютому 2018 року з окупованої території Донецької області України, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, ст. ст. 1, 4, 5, 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» №1085-р від 07 листопада 2014 року, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 247, 258, 263-265, 315 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України, задовольнити.

Встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, у лютому 2018 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області ОСОБА_5