Справа № 308/359/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 квітня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участі секретаря судового засідання Боти О.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради про зняття особи з реєстрації місця проживання та визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, -

встановив:

14.01.2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третьої особи - Відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в якому просили: визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користуватися квартирою АДРЕСА_1 та знаття його з реєстрації; зобов'язати Ужгородський міський відділ Головного управління ДМС України в Закарпатській області виписати ОСОБА_3 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також зобов'язати ОСОБА_3 відшкодувати удові витрати по справі.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є власниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки ЖЕКу від 10.01.2019 року №3735 у вказаній квартирі зареєстровано 6 осіб: позивачі - ОСОБА_5, ОСОБА_2, троє дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та колишній чоловік позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/6606/17 від 11.12.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, з 01.12.2017 року відповідач виселився з вказаної квартири, але не зняти з реєстрації. Факт не проживання відповідача у даній квартирі зафіксовано Актами ЖЕКу від 09.01.2018 року, 25.05.2018 року та від 10.01.2019 року.

Позивачі зазначають, що відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті,оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Наявність реєстрації відповідача у квартирі створює незручності і впливає на розмір оплати за комунальні послуги, оскільки позивачі втратили державну допомогу у вигляді житлової субсидії. Позивачі стверджують, що відповідач заважає їм вільно користуватися належною їм на праві приватної власності квартирою та в добровільному порядку виписуватися не збирається.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, а тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Представник Відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.9) та довідкою №1559 від 14.11.2017 року виданою комунальним підприємством Архітектурно-планувальним бюро Ужгородської міської ради (а.с. 10).

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2017 року у справі №308/6606/17 було розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного рішення (а.с.11-12).

Згідно довідки №3735 від 10.01.2019 року виданої приватним підприємством «Ужгородський Будинковий Сервіс» (а.с.13) ОСОБА_1, разом з нею, у кварті за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 - мати, ОСОБА_6 - син, ОСОБА_7, ОСОБА_6- доньки та колишній чоловік ОСОБА_3, який зареєстрований, але згідно акту від 10.01.2019 року не проживає.

Згідно актів про відсутність (не проживання) особи (осіб) за місцем реєстрації від 09.01.2018 року (а.с.15), від 25.05.2018 року (а.с.16), від 10.01.2019 року (а.с.17), складених приватним підприємством «Ужгородський Будинковий Сервіс», ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 01.12.2017 року. Вказаний факт засвідчений мешканцями даного будинку - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР, до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Така позиції висвітлена в постанові Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, закріплений у ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд встановив, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає понад один рік, факт реєстрації відповідача ОСОБА_3, за вказаною вище адресою порушує права позивачів як законних власника свого майна щодо користування та розпорядження вказаною квартирою, зобов'язує сплачувати додаткові комунальні послуги, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати Ужгородський міський відділ Головного управління ДМС України в Закарпатській області знати з реєстрації ОСОБА_3, з вказаної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду.

Керуючись ст. 71, 72, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 13, 76, 81, 89, 265, 273, 280, 282, 289ЦПК України, суд -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язати Ужгородський міський відділ Головного управління ДМС України в Закарпатській області зняти з реєстрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.)

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов