Дата документу 10.04.2019 Справа № 310/53/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/53/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1185/19 Крамаренко А.І.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Полякова О.З.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа: органі опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про усунення перешкод у володінні та користуванні нерухомим майном шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_7, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа: органі опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про усунення перешкод у володінні та користуванні нерухомим майном шляхом виселення, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2013 року він є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

На час придбання квартири в зазначеній квартирі мешкали невідомі йому особи, яким дозволив проживати колишній власник.

Як пізніше стало відомо в квартирі проживали відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_7 та їх діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

На момент придбання квартири він надав згоду на приживання вказаних осіб деякий час, поки вони не знайдуть інше житло.

Взимку 2014 року він звернувся до відповідачів з проханням звільнити належну йому квартиру, але йому запропонували ще трохи зачекати. Відповідачі пояснили що вони мають намір купити у нього цю квартиру.

Проте, на сьогоднішній час відповідачі у нього квартиру не купили, відмовляються залишати квартиру та навіть не пускають його до квартири.

Зазначає, що відповідачі не є членами його сім'ї, разом з ним не проживають та не пов'язані з ним спільним побутом, а тому вони не набули права користування квартирою, що йому належить.

Крім того, між сторонами відсутні правовідносини щодо найму житлового приміщення.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_7, ОСОБА_3 та малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вказаної квартири.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2018 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_6 нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_7, ОСОБА_3 та малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що справа розглянута судом заочно, повісток про виклик до суду вона не отримувала, тому була позбавлена можливості приймати участь у справі, а також скористатися професійною правничою допомогою, в результаті чого порушено її конституційне право на правову допомогу. Судом не було досліджено дуже суттєві факти, які прямо впливають на житлові правовідносини. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 13 березня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

На час придбання спірної квартири у ній, за домовленістю з попереднім власником, мешкали відповідачі та двоє малолітніх дітей, які всупереч вимогам ОСОБА_6 відмовляються залишати квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт належності йому права власності на квартиру та факт наявності перешкод у користуванні нею, що чиняться з боку відповідачів.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, колегія відхиляє довід скаржника, викладений в апеляційній скарзі про порушення її прав, допущених судом у зв'язку із неналежним повідомленням її про дату та час слухання справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою.

З матеріалів справи вбачається, що судом неодноразово здійснювалися виклики відповідачів, в тому числі й ОСОБА_3 до суду, проте більшість судових повісток повернулись до суду не врученими у зв'язку із закінченням строку зберігання.

Окрім того, ОСОБА_3 була присутня на судових засіданнях, подавала суду клопотання та заяви, також клопотання та заяви надавалися її представником - адвокатом Хижняковим І.В. Зазначене свідчить про обізнаність ОСОБА_3 та її представника про наявність судової справи та свідоме зловживання своїми процесуальними правами та нехтування процесуальними обов'язками.

Необґрунтованим, колегія суддів, також вважає довід апеляційної скарги щодо порушення оскаржуваним рішенням суду прав дітей щодо належного їм нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 СК України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на зазначені норми колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з аналізу змісту зазначених правових норм вбачається, що обов'язок забезпечення дітей належними умовами проживання, утримання дитини покладається на батьків. Позивач - ОСОБА_6 не є батьком малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а отже у нього відсутній обов'язок забезпечувати житлом дітей скаржника.

Окрім того, колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги, що полягає у застосуванні до спірних правовідносин положень ст. 109 Житлового Кодексу Української РСР, оскільки дана норма регулює житлові правовідносини, що виникають в процесі користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, в той час, коли спірна квартира є приватною власністю позивача, яка охороняється законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України квартирою, як об'єктом права власності, є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 15 квітня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.З. Поляков

Е.А. Онищенко