ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 492/400/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/813/3127/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 21 травня 2018 року у складі судді Гусєвої Н.Д.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином, на суму 149 111 грн.

Уточнивши свої вимоги в процесі слухання справи позивачі просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 6119,30 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.; на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 142991,80 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., при цьому посилалися на те, що 18 грудня 2013 року, відповідач, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi L-200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в порушення п. п. 2.3. «б», 12.1. Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Voklswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_3, внаслідок чого позивачам спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 01 липня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 04 жовтня 2016 року позов було задоволено в повному обсязі (т. 1 а.с. 107-110).

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду (т. 2 а.с.42).

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 29 січня 2018 року до участі у справі залучено Акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги до предмета спору (т. 2 а.с. 69).

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 21 травня 2018 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 520,90 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, 19 017,49 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 142 991,80 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, 20 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.2 а.с.151-155).

21 червня 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження (т.2 а.с.160-175).

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано норми ст. 1194 ЦК України, яка передбачає виплату страхового відшкодування страховою компанією та не врахував, що непред'явлення вимоги до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Відзив ОСОБА_2, ОСОБА_3 на апеляційну скаргу мотивований тим, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про право потерпілої особи вибирати способи отримання відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи колегія суддів прийшла до наступного.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачі мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди від заподіювача такої шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що вироком Біляївського районного суду Одеської області від 01 липня 2014 року встановлено наступне: ОСОБА_118 грудня 2013 року, близько 07 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Mitsubishi L-200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Одеса-Рені, в напрямку м.Рені Одеської області, на прямій ділянці дороги, не врахувавши стан дорожнього покриття, а саме ожеледицю, не вибрав безпечну швидкість, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого втратив контроль над керуванням транспортним засобом та допустив виїзд на зустрічну полосу руху, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «Volkswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 В результаті ДТП водій ОСОБА_3 та пасажирка автомобіля «Volkswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. Зазначеним вироком ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу у сумі 3400,00 грн. на користь держави, без позбавлення права керувати транспортними засобами (т. 1 а.с. 3-5, т. 2 а.с. 110-111).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, в зв'язку з чим проходили лікування.

05 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» був укладений договір страхування наземного транспорту, на підставі якого третя особа взяла на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму в порядку, визначеному договором, що підтверджується Полісом № АВ/989084 від 05 грудня 2012 року (т. 2 а.с. 5).

24 грудня 2013 року відповідач повідомив третю особу про настання страхового випадку, що підтверджується копією повідомлення про настання події, що має ознаки страхового відшкодування. (т. 2 а.с. 24).

Виписними епікризами з історії хвороби № 6935-421, довідкою без дати, виданою Арцизькою центральною районною лікарнею підтверджується, що позивачка ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Арцизькій центральній районній лікарні та в Комунальній установі «Біляївська центральна районна лікарня» (т. 1 а.с. 27, 28, 29).

Згідно з фіскальними чеками, товарними чеками, розрахунком матеріальної шкоди, наданого представником позивачів, правильність якого перевірена судом, на лікування позивачки ОСОБА_2 витрачено 6 119,30 грн. (т. 1 а.с. 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 102).

На підставі заяви ОСОБА_2 АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» проведені розрахунки суми страхових виплат щодо стійкої трати працездатності у розмірі 14 616,00 грн., тимчасової втрати працездатності у розмірі 2 435,84 грн., лікування у розмірі 2 598,40 грн., моральної шкоди у розмірі 982,51 грн. та проведено перерахування грошових коштів на загальну суму 20 632,75 грн., що підтверджується листом № 1201/12цв від 05 лютого 2018 року, а також платіжними дорученнями № 419230 від 06 лютого 2018 року, № 419133 від 06 лютого 2018 року (т. 2 а.с. 100, 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107).

Виписним епікризом № 6470, випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 31552 підтверджується, що позивач ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальній установі «Біляївська центральна районна лікарня» (т. 1 а.с. 6, 7).

Відповідно до видаткової накладної № 1879 від 08 січня 2014 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 5/264 від 24 грудня 2013 року, товарних чеків, розрахунку матеріальної шкоди, наданого представником позивачів, правильність якого перевірена судом, на лікування позивача ОСОБА_3 витрачено 28 739,80 грн. (т. 1 а.с. 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 102).

Згідно висновку № 26 від 08 жовтня 2014 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Volkswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, сума матеріальної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_3, у зв'язку пошкодженням вказаного автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 грудня 2013 року за участю автомобіля марки «Mitsubishi L-200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля марки «Voklswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_3, складає 112 582,00 грн. (т. 1 а.с. 23-26, т. 2 а.с. 112-126).

Згідно товарного чеку № 66 від 31 грудня 2013 року, квитанції від 31 грудня 2013 року позивачем ОСОБА_3 були здійсненні витрати по оплаті стоянки пошкодженого автомобіля марки «Voklswagen transport», внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 грудня 2013 року, в сумі 1 670,00 грн. (т. 1 а.с. 13).

Відповідно до листа № 4803/12/48 від 20 травня 2015 року АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» повідомила ОСОБА_3 про необхідність надати відповідні документи для страхової виплати (т. 2 а.с. 108, 109, 128-129).

Як вбачається з листа № 4042/18ЦВ від 04 травня 2015 року ОСОБА_3 виплата страхового відшкодування за пошкодження автомобіля та на лікування не здійснювалась, оскільки останній не звертався до третьої особи із заявою на виплату страхового відшкодування (т. 2 а.с. 99).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України, відповідно до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 завдав своїми неправомірними діями позивачам у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову потерпілих.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано норми ст. 1194 ЦК України, яка передбачає виплату страхового відшкодування страховою компанією та не врахував, що непред'явлення вимоги до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором страхування, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16 (дорожньо-транспортна пригода).

При встановлених обставинах суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивачі мають право на отримання відшкодування завданої шкоди з особи, яка своїми винними діями заподіяла цю шкоду.

Інших доводів неправильності судового рішення апеляційна скарга не містить.

Оскільки судом першої інстанції рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, то колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

В результаті встановленого та на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 21 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24 квітня 2019 року.

Головуючий /підписи/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков