ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 495/4698/16-ц

провадження № 61-1530св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., ОлійникА. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Імексбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» Матвієнка Андрія Анатолійовича на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2017 року, ухвалене у складі судді Гайди-Герасименко О. Д., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що 22 березня 2013 року між ПАТ «Імексбанк» і ОСОБА_4 укладено договір приєднання № 1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 142 400 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,92% на строк до 21 березня 2018 року.

ОСОБА_4 свої зобов'язання з погашення кредиту не виконував належним чином, у зв'язку з чим у червні 2016 року банк звернувся до нього із вимогою про дострокове повернення кредита і сплату процентів.

Оскільки відповідач вказану вимогу не виконав, ПАТ «Імексбанк» просило стягнути з нього кредитну заборгованість, яка станом на 16 травня 2016 року становить 90 658,65 гривень, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 72 628,80 гривень, прострочена заборгованість за кредитом - 10 375,18 гривень, строкова заборгованість за процентами - 918,57 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 1 367,57 гривень, заборгованість за пенею за період з 16 травня 2015 року по 16 травня 2016 року - 5 368,92 гривень.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2017 року ПАТ «Імексбанк» у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином виконував зобов'язання за кредитним договором і щомісяця сплачував обов'язковий платіж у визначеному договором розмірі, тому у банка не було правових підстав вимагати дострокового виконання кредитних зобов'язань.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Імексбанк» Матвієнка А. А. відхилено, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстави для дострокового стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з'ясування обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У грудні 2017 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Імексбанк» Матвієнко А. А. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2017 року і ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2017 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що відповідач з липня 2015 року припинив сплачувати платежі у рахунок погашення заборгованості, що вбачається із виписки за його кредитним рахунком, тому висновок судів щодо належного виконання ним кредитних зобов'язань є помилковим. Мотивуючи висновки про відсутність у ОСОБА_4 простроченої кредитної заборгованості, суди першої і апеляційної інстанцій не спростували подані банком розрахунки заборгованості станом на червень 2016 року і на листопад 2017 року, згідно з якими прострочена заборгованості відповідача збільшилася.

На думку заявника, суди не дослідили належним чином подані відповідачем квитанції і не звернули уваги на те, що у 2015-2016 роках близько десяти платежів ОСОБА_4 здійснив за платіжними реквізитами невідомої компанії - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті».

Заявник вказує, що у справі відсутні будь-які докази на підтвердження того, що сплата платежів на рахунок цієї компанії є належним погашенням платежів за договором приєднання № 1 від 22 березня 2013 року.

Позиція інших учасників справи

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, у якому послався на безпідставність її доводів. Вказав, що у зв'язку з початком процедури виведення ПАТ «Імексбанк» з ринку і запровадженням тимчасової адміністрації змінювалися рахунки банка, на які належало сплачувати заборгованість, тому зарахування частини платежів не відбулося.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 9 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 27 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 березня 2013 року між ПАТ «Імексбанк» і ОСОБА_4 укладено договір приєднання № 1, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 142 400 гривень на строк до 21 березня 2018 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, а також інші платежі відповідно до договору.

Сторони погодили, що за користування кредитом сплачуються проценти за фіксованою процентною ставкою 19,92% річних.

Кредит погашається з 21 по 21 число кожного місяця. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно з 21 по 21 число місяця наступного за звітним (пункт 1.1 договору приєднання).

У додатку № 1 до договору приєднання міститься графік погашення заборгованості, відповідно до якого кредит і проценти погашаються щомісячним платежем у сумі 4 050 гривень.

Оцінивши подані відповідачем квитанції, суди встановили, що ОСОБА_4 з 22 березня 2013 року по березень 2017 року щомісячно сплачує обумовлений договором платіж у сумі 4 050 гривень на вказані у договорі рахунки і простроченої заборгованості не має.

26 січня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних».

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб цього ж дня прийнято рішення № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк», згідно з яким з 27 січня 2015 року запроваджено у банку тимчасову адміністрацію і призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Імексбанк» Северина А. П.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27 травня 2015 року № 105 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Імексбанк», а рішенням від 28 квітня 2016 року № 638 продовжено ліквідаційну процедуру до 26 травня 2018 року включно.

Оцінивши пояснення відповідача, суди встановили, що про зміну рахунків, на які підлягали сплаті щомісячні платежі після запровадження тимчасової адміністрації, ОСОБА_4 повідомлено не відразу, в зв'язку з чим частина здійснених ним платежів не зарахована банком.

Також суди встановили, що після пред'явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості ОСОБА_4 продовжує виконувати умови договору та здійснювати щомісячні платежі за договором.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з доведеності того, що ОСОБА_4 щомісячно у визначених договором порядку і розмірах здійснював платежі у рахунок погашення кредитної заборгованості і простроченої заборгованості станом на день подавання позову не мав.

Проте такі висновки є передчасними.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції в обґрунтування висновків про відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції послався на те, що належне виконання відповідачем зобов'язань з погашення кредиту підтверджується поданими ним квитанціями, тому немає підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 1050 ЦК України.

При цьому суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що частина з поданих ОСОБА_4 квитанцій свідчить про сплату ним платежів не на користь ПАТ «Імексбанк», а іншому отримувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті», та не спростував доводи апеляційної скарги про те, що такі квитанції не підтверджують належне виконання відповідачем своїх зобов'язань.

Умовами договору приєднання № 1 від 22 березня 2013 року не передбачено можливості погашення кредитної заборгованості шляхом сплати платежів на користь іншої юридичної особи; будь-які докази на підтвердження зміни узгодженого сторонами порядку погашення боргу шляхом визначення отримувачем коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» замість кредитора ПАТ «Імексбанк» у справі відсутні і суди на такі докази не посилалися.

Обґрунтовуючи висновок про недопущення ОСОБА_4 порушень умов кредитного договору тим, що йому повідомлено недостовірні відомості про зміну рахунків у зв'язку із запровадження тимчасової адміністрації, тому частина здійснених ним платежів не зарахована банком, суд апеляційної інстанції не врахував, що банк, у якому запроваджена тимчасова адміністрація, керується Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженим виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 5 липня 2012 року (далі - Положення).

Відповідно до підпункту 3.2 пункту 3 розділу V Положення у редакції на час виведення банку з ринку з метою забезпечення процедури ліквідації уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку ініціює відкриття накопичувального рахунку неплатоспроможного банку у національній валюті та іноземній валюті (за необхідності) в територіальному управлінні Національного банку України або в Операційному управлінні Національного банку України.

Згідно з підпунктом 3.3 пункту 3 розділу V Положення після відкриття накопичувального рахунку за розпорядженням уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку залишок коштів із кореспондентського рахунку банку перераховується на накопичувальний рахунок і вживаються заходи щодо закриття кореспондентського рахунку такого банку та виключення його з учасників системи електронних платежів (СЕП) у порядку, визначеному нормативно-правовим актом Національного банку України, що визначає порядок міжбанківського переказу грошей в Україні в національній валюті, а також повертаються кредиторам розрахункові документи, що не сплачені в строк з вини банку, які враховувалися на відповідному позабалансовому рахунку (якщо такий облік вівся в територіальному управлінні Національного банку України за договором з таким банком).

Змістом підпункту 3.4 пункту 3 розділу V Положення передбачено, що на накопичувальний рахунок банку зараховуються кошти такого банку і надходження на його користь. З цього рахунку проводяться розрахунки з кредиторами й оплата витрат на здійснення процедури ліквідації.

Відомості щодо відкриття і реквізитів накопичувального рахунку оприлюднюються уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі Інтернет відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Апеляційний суд, зазначаючи про сплату ОСОБА_4 платежів на змінені у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації рахунки, що призвело до незарахування банком частини платежів, не звернув уваги на зазначені положення законодавства, які свідчать про те, що після закриття кореспондентських рахунків неплатоспроможного банка усі наступні платежі здійснюються за реквізитами накопичувального рахунку.

Докази того, що після запровадження у ПАТ «Імексбанк» тимчасової адміністрації ОСОБА_4 повідомлено інші рахунки для погашення заборгованості, відмінні від накопичувального рахунку, у справі відсутні і апеляційний суд на такі докази не посилався.

Таким чином, під час апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції не дослідив подані відповідачем квитанції, не спростував доводи апеляційної скарги про сплату відповідачем кількох платежів на рахунок іншої юридичної особи і не встановив, чи вважається внесення цих платежів належним погашенням заборгованості за договором приєднання № 1.

Касаційний суд, з урахуванням встановлених у статті 400 ЦПК України меж розгляду справи у суді касаційної інстанції, процесуальної можливості усунути такі недоліки не має.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не спростував зазначені у апеляційній скарзі доводи щодо неналежного виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, не оцінив подані відповідачем квитанції, частина з яких нечитабельна, та не встановив, чи узгоджуються вони із даними, вказаними у виписках по його кредитному рахунку, постановлена судом апеляційної інстанції ухвала не може вважатися законною і обґрунтованою, тому відповідно до статті 411 ЦПК Українипідлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене, оцінити подані сторонами квитанції про сплату заборгованості і виписки по кредитному рахунку відповідача, перевірити правильність сплати відповідачем платежів та ухвалити судове рішення по суті позовних вимог відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» Матвієнка Андрія Анатолійовича задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний