РІШЕННЯ

іменем України

08 квітня 2019 рокуСправа №451/590/17
Провадження № 2/451/65/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Радехові цивільну справу №451/590/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання спадкодавця із спадкоємцем,-

встановив:

4 травня 2017 року ОСОБА_1, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання спадкодавця із спадкоємцем.

В позовній заяві зазначає, що 09.04.2010 року померла ОСОБА_5, його мати. В день її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки загальною площею 1,2926 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області. На час відкриття спадщини ОСОБА_1 не будучи зареєстрованим, постійно проживав зі спадкодавцем, за адресою в с. Корчин по вул. Возз»єднання 57, Радехівського району Львівської області. У визначений законом термін він не звернувся до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину, так як вважав, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактично прийняв спадщину та користувався нею, а від так пропустив строк для прийняття спадщини. Встановити факт проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини можливо лише в судовому порядку, що стало підставою звернення до суду з позовною заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт, що ОСОБА_1, проживав спільно із своєю матір»ю, ОСОБА_5, у с. Корчин, по вул. Возз»єднання 57, Радехівського району Львівської області, до дня її смерті, тобто до 09.04.2010 року.

Позивач в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повній мірі, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.40).

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, подали до суду заяви, в яких позов визнають повністю та просять задоволити (с. 51-54).

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що 9 квітня 2010 року померла мати позивача - ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії 1-СГ

№211724 від 09.04.2010 р., видане ОСОБА_2 сільською радою Радехівського району Львівської області, відповідний актовий запис за №13 (а.с.6).

Згідно копії свідоцтва про народження, серії V-ІІ-УР №0018826, виданим ОСОБА_2 сільською радою Радехівського району Львівської області 13.09.1964 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в графі батьки значаться ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.5).

Згідно копії свідоцтва про народження, серії І-АВ №482120, виданим ОСОБА_2 сільською радою Радехівського району Львівської області 30.03.1969 р. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в графі батьки значаться ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.55).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії ІІ-СГ №388265, між ОСОБА_8 і ОСОБА_7 зареєстровано шлюб і після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 присвоєно прізвище «Стельмащук» (а.с.55).

За життя спадкодавцем не було здійснено розпорядження своїм майном, однак в день смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки загальною площею 1,2926 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії I-ЛВ №094851, виданого 23.01.2001 року Радехівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 04.05.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11223, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,2926 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області, належала ОСОБА_5 (а.с.7-зворот).

Відповідно до довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області №250 від 13.03.2017 р. ОСОБА_5, яка померла 09.04.2010 року, по день смерті проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3єднання 57, Радехівського району Львівської області. Від імені померлої заповіт в сільській раді не посвідчувався (а.с.8).

З заяви, зареєстрованої в реєстрі за №51, засвідченої секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області, від ОСОБА_3 та заяви, зареєстрованої в реєстрі за №26, засвідченої секретарем виконкому Поздимирської сільської ради Радехівського району Львівської області, від ОСОБА_4, вбачається, що ОСОБА_3, після смерті своєї матері ОСОБА_5, від оформлення своїх спадкових прав відмовився та в судові органи звертатись не буде. В свою чергу, ОСОБА_4, після смерті своєї матері ОСОБА_5, вважає себе такою, що не прийняла спадщини та до суду звертатись не буде. Не заперечує проти прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 (а.с.42,43).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що позивач пропустив визначений законом строк для прийняття спадщини, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

ОСОБА_1 до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,200, 258-259, 263-265, 269, 279 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 спільно з матірю ОСОБА_5, за адресою вул.Воззєднання, 57 в с.Корчин Радехівського району Львівської області, до дня її смерті, тобто до 9.04.2010 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_9

Повний текст судового рішення виготовлено 13.04.2019 року.