КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/209/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.,

за участю секретаря - Шевчук В.О.,

за участю сторін:

представник позивача - ОСОБА_19, діючий на підставі ордеру,

представник відповідача - адвокат Шевчук В.В ., діюча на підставі довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Омега Банк»

про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору та договорів забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2018року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», в якій просить суд

визнати недійсним кредитний договір №1501/1007/71-201 від 19 жовтня 2007року, укладений між AT «Комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та

ОСОБА_2 з усіма договорами про внесення змін;

визнати недійсним іпотечний договір № 1501/1007/71-201-Z-1 від 19 жовтня 2007року, укладений між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», предметом якого є квартира під АДРЕСА_1 , та складається в цілому з трьох житлових кімнат загальною житловою площею 43,7кв.м. та підсобних приміщень, загальна площа квартири 63,0 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Криворотенко Л. І . за реєстровим №5981 від 19.10.2007 року з усіма договорами про внесення змін;

визнати недійсним договір поруки №1501/1007/71-201-Р-1 від 19 жовтня 2007року, укладений між ОСОБА_2 , АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» та ОСОБА_3 з усіма договорами про внесення змін.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 19 жовтня 2007 року між АТ «Комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та ним - ОСОБА_2 в якості позичальника був укладений кредитний договір №1501/1007/71-201, відповідно до пункту 1.1. якого, банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 105 000 доларів США на строк з 19 жовтня 2007 року по 19 жовтня 2029 року включно на умовах, передбачених в договорі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі в терміни, передбачені цим договором. Кредит надається позичальнику лише після надання документу, що підтверджує здійснення оплати не менше ніж 0% вартості об`єкта нерухомості відповідно до укладеного позичальником договору купівлі-продажу, зазначеного в п. 1.4. цього договору.

Представник позивача вказує, що виконання позичальником умов п. 3.11. та п. 5.1.12 цього договору у пункті 3.11. договору передбачено, що за проведення розрахунків та перевірку документів за кредитними операціями за цим договором позичальник одноразово у день видачі кредиту сплачує банку комісію у розмірі 1 % від розміру кредиту (без ПДВ) в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день сплати; у пункті 5.1.12. договору передбачено, що до моменту видачі кредиту, зазначеного в п. 1.1., позичальник зобов`язаний укласти на користь банку договір страхування позичальника від нещасного випадку на суму, не меншу, ніж сума кредиту, та на загальний строк, що повинен перевищувати строк користування кредитом, встановлений п. 1.1. цього договору, не менше, ніж на 6 місяців. Страхування здійснюється позичальником в страховій компанії, обраній ним самостійно зі страхових компаній, які співпрацюють з банком, з переліком та розміром тарифів яких позичальник ознайомлений до укладення цього договору.

Пунктом 1.2. договору було передбачено, що кредит надається банком у готівковій формі через касу банку, або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів в національній валюті України на користь ОСОБА_6 в оплату за договором купівлі-продажу, зазначеним в п. 1.4 цього договору, (пунктом 1.4. договору передбачено, що кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_6 з метою придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1).

Відповідно до п. 1.3. договору, сторони встановили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Пунктом 1.5. договору сторони передбачили, що до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв`язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат на страхування відповідно до умов п. 5.1.12. цього договору, а також вартість витрат, пов`язаних з укладенням іпотечного договору, передбаченого п. 2.1. цього договору, у тому числі, будь-яких змін та доповнень до нього, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до п. 5.1.8. договору. Витрати пов`язані з укладенням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки, а також договору страхування, що укладається відповідно до п. 5.1.12. цього договору сплачується позичальником самостійно безпосередньо особам, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування.

Згідно з п. 3.1. договору, позичальник зобов`язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок НОМЕР_3 щомісяця через касу банку згідно додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим договором.

Згідно з п. 3.2. договору, проценти за користування кредитом нараховуються виходячи із фактичної кількості днів користування кредитом на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається 360.

Згідно пункту 3.3. договору, проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу Банку на рахунок нарахованих відсотків НОМЕР_2 щомісяця в період з 01 по 10 число включно за попередній календарний місяць.

19 жовтня 2007 року, як вказує позивач, він, як позичальник, виконав умови договору кредиту та уклав із ОСОБА_6 договір купівлі-продажу трикімнатної квартири за адресою; АДРЕСА_1 .

В цей же день, 19 жовтня 2007 року до договору кредиту були внесені зміни, а саме: пункт 1.1. Договору викладено в наступній редакції: «Банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 105 000 доларів США на строк по 19 жовтня 2029року включно на умовах, передбачених в договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі в терміни, передбачені цим договором. Кредит надається Позичальнику лише після: надання документу, що підтверджує здійснення оплати не менше ніж 0% вартості об`єкта нерухомості відповідно до укладеного позичальником договору купівлі-продажу, зазначеного в п. 1.4. цього договору; виконання позичальником умов п. 3.10. цього договору; укладення іпотечного договору про іпотеку об`єкта нерухомості, зазначеного в п. 1.4. цього Договору».

Пункт 1.5. Договору викладено в наступній редакції: до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для Позичальника (його витрат) у зв`язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених договором процентів, комісій, можливих неустойок, а також вартість витрат, пов`язаних з укладенням іпотечного договору, передбаченого п. 2.1. цього договору, у тому числі, будь-яких змін та доповнень до нього, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до п. 5.1.8. договору. Витрати пов`язані з укладенням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки, а також договору страхування, що укладається відповідно до п. 5.1.12. цього договору сплачується позичальником самостійно безпосередньо особам, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування.

Також, як вказує позивач, були внесені зміни до п. 6.1.2. договору в частині порядку зміни відсоткової ставки та п. 8.2. договору в частині відповідальності за невиконання боржником своїх зобов`язань.

Крім того, позивач зазначає, що 19 жовтня 2007 року між ним - ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» був укладений іпотечний договір №1501/1007/71-201-Z-1, предметом якого є квартира під АДРЕСА_1 , та складається в цілому з трьох житлових кімнат загальною житловою площею 43.7 кв.м. та підсобних приміщень, загальна площа квартири 63.0 кв.м. Цей іпотечний договір був укладений в забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором № 1501/1007/71-201, укладеним 19 жовтня 2007 року між АТ «Комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 . Договір був посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Криворотенко Л.І. за реєстровим № 5981 від 19.10.2007 року.

Крім того, як вказує позивач, 19 жовтня 2007року між ним - ОСОБА_2 , АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 1501/1007/71-201-Р-1, відповідно до якого поручитель - ОСОБА_3 зобов`язалась перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 1501/1007/71-201, укладеним 19 жовтня 2007 року між АТ «Комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та ним - ОСОБА_2 у сумі 105 000 доларів США строком до 19.10.2029 року з процентною ставкою 12,5 % річних за їх використання.

30 травня 2011 року кредитний договір був підписаний сторонами в новій редакції з ПАТ «Сведбанк», яке стало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк».

Також позивач зазначає, що серед іншого, зокрема, внесені зміни до порядку погашення кредиту.

Так, пунктом 3.1.1. Договору в новій редакції визначено, що починаючи з 10 липня 2011 року, позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2. цього договору шляхом здійснення фіксованих платежів (ануїтетні платежі) у сумі 921,89 доларів США 10 числа кожного місяця. До настання терміну вказаного в абзаці першого цього підпункту п. 3.1. позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення даного Договору.

Пунктом 3.1.3. встановлено рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Сведбанк» МФО 300164 на який позичальник зобов`язався сплачувати ануїтетні платежі та платежі на погашення відсотків.

Окремо сторонами зазначено, що на дату підписання договору, розмір строкової заборгованості склав 79541, 00 доларів США, та 2459, 00 доларів США простроченої заборгованості.

30 травня 2011 року, як стверджує позивач, була укладена додаткова угода до договору кредиту, за змістом якої сторони домовились про наступне: пункт 1 «Сторони визначили, що розмір строкової заборгованості склав 79541, 00 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом відсутня. Розмір простроченої заборгованості по процентам склав 2459, 00 доларів США. Розмір строкової заборгованості по процентах за кредитом складає 800,96 доларів США»; пункт 2 «Сторони домовились з 30 травня 2011 року шляхом укладення цього Договору про внесення змін та доповнень збільшити суму заборгованості на позичковому рахунку позичальника № НОМЕР_4 на суму залишків, нарахованих на дату укладення цього договору про внесення змін та доповнень на рахунках: - простроченої заборгованості по процентах за кредитним договором згідно п. 1.2. цього Договору про внесення змін та доповнень»; пункт 3 «Сторони домовились, що з урахуванням п. 2 цього договору про внесення змін та доповнень розмір строкової заборгованості за кредитом, що відображена на позичковому рахунку позичальника № № НОМЕР_4 складає 82000,00 доларів США»; пункт 4 «Сторони домовились внести зміни до пункту 3.1.1 кредитного договору та викласти його в наступні редакції: «3.1.1. починаючи з 10 липня 2011 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2. цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (ануїтетні платежі, або ануїтетний платіж) у сумі 950.39 доларів США у чітко встановленим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору».

Також, 30 травня 2011 року сторонами були внесені зміни до договору іпотеки шляхом укладення договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки №1501/1007/71-201-2-1 від 19 жовтня 2007 року. За змістом цього договору, серед іншого узгодили суму основного зобов`язання, забезпечуваного іпотекою у розмірі 82000,00 доларів США, уточнили вартість об`єкта іпотеки у розмірі 57900, 00 доларів США, а також інші поточні умови.

Крім того, як зазначає позивач, 30.05.2011року між ним - ОСОБА_2 , АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» та ОСОБА_3 був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 до договору поруки №1501/1007/71-201-Р-1 від 19.10.2007 року, згідно з яким внесені зміни до пункту 1 договору поруки в частині суми основного зобов`язання, за виконання якого поручитель поручається перед кредитором - у розмірі 8200,00 доларів США. При цьому, числове визначення суми боргу, забезпеченого порукою суперечить текстуальному визначенню, де словами зазначена інша сума - вісімдесят дві тисячі доларів США.

Позивач вказує, що 05 червня 2012 року листом ПАТ «Дельта Банк» за вих. №БОК//1 його було повідомлено про відступлення права вимоги за договором кредиту на користь ПАТ «Дельта Банк» а також повідомлено про нові реквізити для перерахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначає, що він продовжував здійснювати погашення заборгованості на користь ПАТ «Дельта Банк».

З дати укладення договору (жовтня 2007 року) по серпень 2013 року, як стверджує позивач, він сплатив кредитору суму у розмірі 70 000 доларів США, проте, кредитори постійно змінювались, а сума тіла кредиту, яка залишилась до остаточного погашення залишалась майже незмінною.

Позивач вказує, що провівши особистий перерахунок, він зрозумів, що при підписанні кредитного договору його як споживача не було належним чином поінформовано про суттєві для прийняття свідомого рішення обставини, що може бути кваліфіковано як застосування нечесної підприємницької практики, крім того банк в порушення норм закону про захист прав споживачів включив до такого договору такі умови, які є несправедливими та тягнуть за собою недійсність договору.

Так, на думку позивача, весь кредитний договір слід визнати недійсними, оскілки відповідно до ч. 10 та ч. 11 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживача», банк включив до кредитного договору несправедливі умови про ціну договору (умови про сукупну вартість кредиту, абсолютне значення подорожчання кредиту, розмір реальної відсоткової ставки), недійсність якої випливає з того факту, що банк допустив застосування нечесної підприємницької практики, включивши такі умови до договору, з якими позивач не мав можливості ознайомитись до його підписання, а саме умови про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Банк не попередив позичальника про те, що ризики коливання курсу гривні до долару США (валюти кредиту) покладаються на позичальника.

Надання банку права в односторонньому порядку змінювати розмір відсоткової ставки.

При цьому, оскільки згідно з ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживача» визнання недійсним умови про ціну договору, яка є суттєвою умовою договору, без погодження якої договір би не міг бути укладений, тягне за собою визнання кредитного договору недійсним в цілому, то такий договір слід визнати недійсним в цілому. Зміна умови договору про його ціну не виправить ситуацію, оскільки споживача було позбавлено інформації, яка б вплинула на його вибір на стадії укладення кредитного договору.

Також, на думку позивача, сам по собі кредитний договір не відповідає вимогам цивільного законодавства, та законодавства у сфері захисту прав споживачів, оскільки не містить в собі обов`язкових умов, а саме: в порушення ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», п. 3.1.-3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року №541/13808, (які були чинними на момент у кладення оскаржуваного кредитного договору) в договорі не зазначено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, із зазначенням процентної ставки та порядку обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісій за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; переліку і розміру інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо); графік платежів не відповідає вимогам законодавства, оскільки не містить в собі відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом.

Отже, позивач вважає, що під час укладання договору, банк приховав від нього повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів його в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Внаслідок вищезазначених порушень позивач стверджує, що він був позбавлений можливості здійснити свідомий вибір під час укладення спірного кредитного договору, оскільки не отримав від банку передбачену законодавством інформацію, а отже банк допустив застосування нечесної підприємницької практики, пропонуючи до підписання договір, не довівши до відома споживача інформацію, доведення якої є обов`язковим в силу вимог законодавства.

Також позивач вважає, що виконання зобов`язання за спірним кредитом забезпечувалось іпотекою та порукою, які є акцесорними зобов`язаннями і які можуть забезпечувати лише дійсне зобов`язання, та зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 548 ЦК України, іпотечний договір та договір поруки також має бути визнаний судом недійсним.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 13.09.2018року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору та договорів забезпечення. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання.

02.10.2018 року від представника відповідача - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Так, в обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що уся інформація, передбачена Законом України «Про захист прав споживачів», відповідачем була надана позичальнику під час укладення кредитного договору.

Так, відповідно до п. 10.1 Кредитного договору № 1501/1007/71-201 передбачено, що укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та зрозумілими.

П. 10.13 кредитного договору визначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування.

Також, представник відповідача зазначає, що при укладенні кредитного договору позичальнику була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ від 10,05.2007 р. № 168, в повному обсязі.

Представник відповідача вважає, що твердження позивача, що банком під час укладення спірного договору не було надано усієї необхідної інформації щодо умов кредитування, не відповідають дійсності, позивач був ознайомлений з усіма умовами кредитування, текст договору відображає дійсність їх намірів, про що зазначено в п. 10.1 даного договору, та про що свідчить підпис позивача на договорі, а посилання позивача на додаткові угоди, що укладалися в подальшому між сторонами, не мають жодного правового значення для вирішення питання щодо дійсності кредитного договору.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У підготовчому засіданні 11.10.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 08.04.2019 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 08.04.2019 року представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав, вказаних у відзиві.

Третя особа - ОСОБА_3 та представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у підготовчі та судові засідання не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили, письмових пояснень не надали.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 19.10.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1501/1007/71-201, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 105 000,00 доларів США, на строк з 19 жовтня 2007 року по 19 жовтня 2029 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Кредит надається позичальнику лише після: надання документу, що підтверджує здійснення оплати не менше ніж 0 % вартості об`єкта нерухомості відповідно до укладеного позичальником договору купівлі-продажу, зазначеного у п. 1.4. цього договору; виконання позичальником умов п.3.11. та 5.1.12 цього договору;укладання іпотечного договору про іпотеку об`єкта нерухомості, зазначеного в п. 1.4. цього договору.

В рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору № 1501/1007/71-201 від 19 жовтня 2007 року, 19 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір №1501/1007/71-201-Z-1, предметом якого є квартира під АДРЕСА_1 , та складається в цілому з трьох житлових кімнат загальною житловою площею 43.7 кв.м. та підсобних приміщень, загальна площа квартири 63.0 кв . м.

Крім того, 19 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №1501/1007/71-201-Р-1, відповідно до якого поручитель - ОСОБА_3 зобов`язалась перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів наданих банком позичальнику у вигляді кредиту/кредитної лінії згідно з кредитним договором №1501/1007/71-20 від 19 жовтня 2007 року у сумі 105 000 доларів США, строком до 19 жовтня 2029 року з процентною ставкою 12,5 % річних за їх використання.

19 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк`та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою були внесені зміни, а саме: пункт 1.1. договору викладено в наступній редакції: «Банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 105 000 доларів США на строк по 19 жовтня 2029року включно на умовах, передбачених в договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі в терміни, передбачені цим договором. Кредит надається позичальнику лише після: надання документу, що підтверджує здійснення оплати не менше ніж 0% вартості об`єкта нерухомості відповідно до укладеного позичальником договору купівлі-продажу, зазначеного в п. 1.4. цього договору; виконання позичальником умов п. 3.10. цього договору; укладення іпотечного договору про іпотеку об`єкта нерухомості, зазначеного в п. 1.4. цього Договору. Пункт 1.5. договору викладено в наступній редакції: до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв`язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених договором процентів, комісій, можливих неустойок, а також вартість витрат, пов`язаних з укладенням іпотечного договору, передбаченого п. 2.1. цього договору, у тому числі, будь-яких змін та доповнень до нього, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до п. 5.1.8. договору. Витрати пов`язані з укладенням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки, а також договору страхування, що укладається відповідно до п. 5.1.12. цього договору сплачується позичальником самостійно безпосередньо особам, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування. Також були внесені зміни до п. 6.1.2. договору в частині порядку зміни відсоткової ставки та п. 8.2. договору в частині відповідальності за невиконання боржником своїх зобов`язань.

30 травня 2011 року кредитний договір був підписаний сторонами в новій редакції з ПАТ «Сведбанк», яке стало правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк».

30 травня 2011 року було укладено договір про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору № 1501/1007/71-201 від 19 жовтня 2007 року.

Також, 30 травня 2011 року сторонами були внесені зміни до договору іпотеки шляхом укладення договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки №1501/1007/71-201-2-1 від 19 жовтня 2007 року, та внесені зміни до договору поруки шляхом укладення договору про внесення змін та доповнень №1 до договору поруки № 1501/1007/71-201-Р-1 від 19 жовтня 2007 року.

25.05.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги за договором кредиту №1501/1007/71-201 від 19 жовтня 2007 року на користь ПАТ «Дельта Банк».

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем вимог ч. 4 ст. 11, ч.ч. 10, 11 ст. 18, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину), яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Як вбачається зі змісту оспорюваного кредитного договору, в ньому не містяться жодні положення, які Закон України «Про захист прав споживачів» визначав би як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача», у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Так, відповідно до п. 1.5. кредитного договору до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв`язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат на страхування відповідно до умов п.5.1.12. цього договору, а також вартість витрат, пов`язаних з укладанням іпотечного договору, передбаченого п.2.1. цього договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до п.5.1.8. договору. Витрати, пов`язані з укладанням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки, а також договору страхування, що укладається відповідно до п.5.1.12. цього договору сплачуються позичальником самостійно безпосередньо особам, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок №2233.7.2226752.01 щомісяця, через касу банку згідно додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим договором.

П.п. 3.2., 3.11. договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі

кредиту до моменту його повернення. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається - 360. При цьому враховується перший день та не враховується останній день користування кредитом. Якщо день надання та повернення кредиту співпадають, проценти за користування кредитом нараховуються на суму наданих коштів за один день користування кредитом. Сума нарахованих процентів за визначений період є тільки цілим округленим числом, без десяткових знаків. Позичальник уповноважує банк самостійно округляти суму нарахованих процентів. Округлення процентів відбувається в такий спосіб: до 44 центів/євроцентів - округлення до 0 доларів, понад 44 центів - до 1 долара. За проведення розрахунків та перевірку документів за кредитними операціями за цим договором позичальник одноразово у день видачі кредиту сплачує банку комісію у розмірі 1 % від розміру кредиту (без ПДВ) в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день сплати.

П.п. 5.8.8. та 5.1.12. договору встановлено порядок страхування предмету іпотеки.

П. 8 врегульовано відповідальність за кредитним договором - у разі порушення кредитної дисципліни позичальник має сплатити штраф.

П.п. 10.1., 10.2., 10.13. кредитного договору передбачено, що укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору Позичальник свідчить, що він до підписання цього Договору ознайомлений з усіма умовами, на яких АКБ "ТАС-Комерцбанк" здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, (у тому числі з умовами типових кредитних договорів Банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту в АКБ "ТАС-Комерцбанк", та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Позичальник гарантує, що на момент укладання цього договору він не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим, передбаченим чинним законодавством, способом в своєму праві укладати цей договір та виконувати усі умови, визначені у ньому. Сторони підтверджують, що текст договору відображає дійсні наміри сторін. Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, в повному обсязі.

Крім того, аналогічного змісту умови були викладені у п. 11.1 договору від 30 травня 2011 року про внесення змін і доповнень №2 до кредитного договору № 1501/1007/71-201 від 19 жовтня 2007 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 .

П . 3.1.1. договору про внесення змін і доповнень №2 до кредитного договору передбачено, що починаючи з 10 липня 2011 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (далі - ануїтетні платежі або ануїтет ний платіж) у сумі 921,89 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну вказаного в абзаці першому цього підпункту п 3.1 позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладання даного договору. Сторони досягли згоди, що розмір ануїтетного платежу, передбачений абзацом 1 п. 3.1.1. договору може бути змінено банком у зв`язку із змінами процентної ставки згідно п.8.4. цього договору в порядку, передбаченому п.3.1.11 цього договору.

П. 3.2. договору про внесення змін передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються, виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п.1.3. або зміненої відповідно до 8.4. цього договору, та фактичної кількості днів користування кредитом, на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахункупроцентів за користування кредитом за кількість днів у місяці приймається 30 днів, у році 360.При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту.

П . 6.4. договору про внесення змін передбачено, що при настанні термінів платежів, передбачених цим договором, чи у випадку наявності простроченої заборгованості по платежах, передбачених цим Договором, а також при настанні випадків дострокового повернення кредиту відповідно до умов цього договору, будь-які грошові кошти на рахунках позичальника (в національній та/або іноземній валюті), можуть бути використані банком для сплати процентів, передбачених цим договором, погашення заборгованості за кредитом, сплати неустойок (пені, штрафів), відшкодування збитків, або здійснення інших платежів, передбачених цим договором. Для цього позичальник надає банку право договірного списання коштів зі свого поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ "Сведбанк" (публічне), МФО 300164, та/або з будь-яких інших рахунків, відкритих (чи тих, що будуть відкриті) позичальником в АТ "Сведбанк" (публічне) (в тому числі його філіях та/або відділеннях). Позичальник доручає банку здійснювати таке договірне списання у сумі, визначеній Банком самостійно на підставі цього договору, будь-яку кількість разів протягом строку дії цього договору до повної оплати будь-яких зобов`язань позичальника перед банком за цим договором.

Крім того, згідно Додатку № 1 до кредитного договору між сторонами по справі було погоджено Графік погашення кредиту, де, зокрема, зазначається строк погашення, сума щомісячних платежів та залишок кредиту.

Із вищевикладеного суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення договору саме на зазначених умовах.

Банк виконав вказані вимоги закону та визначив графік погашення заборгованості по кредиту, визначив сукупну вартість кредиту і реальної процентної ставки на місяць, розписав, які суми позивач зобов`язаний буде сплачувати щомісячно на протязі дії кредитного договору.

Позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить підпис позивача на оспорюваному договорі.

Також позивач вказує ще те, що відповідачем була застосована нечесна підприємницька практики.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг (ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживача.

Крім того, пунктом 7 частини 1 статті 21 цього Закону визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що відповідач при укладенні договору застосував нечесну підприємницьку практику.

В свою чергу, відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі. Позивач не мав претензій стосовно умов кредитного договору при його укладенні та засвідчив свою згоду підписом. Отже, дії відповідача не містять ознак нечесної підприємницької практики.

У п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. № 5 визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому, суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором несе споживач.

Не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що він не міг передбачити зміну курсу валют, та те, що ця обставина є істотною, оскільки діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти гривні. Стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Як роз`яснено п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В момент укладення кредитного договору між сторонами позивач не був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, а тому волевиявлення позивача на укладення кредитного договору у вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом перевірки, не суперечили його волевиявленню на його укладення саме на таких умовах, оскільки договір, укладений під впливом омани, є оспорюваним правочином і тягар доказування у даній категорії справ щодо доведеності наявності омани на момент вчинення правочину покладається на сторону позивача.

Посилання ОСОБА_2 на те, що відповідач порушив його права, не надавши повну інформацію щодо укладеного договору є необґрунтованими, оскільки при його укладенні позивач був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання договору, погодилася на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких належних доказів протилежного ОСОБА_2 суду не надано.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

У відповідності до п. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» право відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався.

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору.

Крім того, враховуючи похідний характер договору іпотеки та договору поруки, у задоволенні вимог позивача щодо визнання недійсним договору іпотеки від 19 жовтня 2007 року та визнання недійсним договору поруки від 19 жовтня 2007 року, слід відмовити.

Також суд зазначає, що відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з тим, ОСОБА_3 , яка є стороною договору поруки, який позивач просить визнати недійсними, визначена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідного клопотання позивачем під час розгляду справи заявлено не було.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору поруки також не підлягають задоволенню з підстав того, що ОСОБА_3 визначена в якості третьої особи, а суд не може вирішувати питання про її права та обов`язки під час ухвалення рішення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору та договорів забезпечення задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору та договорів забезпечення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.04.2019 року.

Суддя Петренко В. С.