ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Херсон

справа № 766/8518/18

провадження №22-ц/819/407/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Геленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 19 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

11 травня 2018 року (згідно штемпеля суду) Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк, правонаступником якого Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 09 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1000 грн зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на 31 березня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 97232 грн 01 коп., з яких: заборгованість за кредитом 11271 грн 82 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 77654 грн 90 коп.; заборгованість за пенею та комісією - 3199 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) 4606 грн 29 коп., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2018 року позов задоволено. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.11.2010 року у розмірі 97232,01 грн, із якої: 11271,82 грн. заборгованість за кредитом; 77654,90 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 3199,00 грн заборгованість за пеню та комісію; 500 грн штраф (фіксована частина); 4606,29 грн штраф (процентна складова). Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19.11.2018 року повністю та ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що:

- висновок суду, що Умови та правила наданням банківських послуг у ПриватБанку є складовою кредитного договору від 09.11.2010 року не відповідає нормам законодавства, якими регулюються правовідносини за кредитним договором і порядок його укладання внаслідок їх не підписання;

- судом не застосовано строк позовної давності про застосування якого було заявлено, враховуючи, що право на предявлення позову у позивача виникло з 26 січня 2011 року- часу несплати процентів;

- суд першої інстанції не надав оцінку умовам договору в тому числі наданих банком «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» відповідно до п.п. 2.1.1.12.5, 2.1.1.12.6.4. яких та з урахуванням наданого розрахунку заборгованості і останнього платежу в сумі 100 грн 31.017.2015 року , з 27.02.2016 року ( на 211 день) кредит вважається простроченим і проценти за користування кредитом не нараховуються.

- поза увагою суду першої інстанції залишилося , здійснення банком розрахунку заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за підвищеними ставками і стягнення цих процентів в супереч ст.1056-1 ЦК України, а саме нарахування процентів з 01.09.2014 р. 34,80 %, з 01.04.2015 року 43,20 % на рік замість визначених договором 30%.

- в порушення статті 61 Конституції України та положень ст.548 ЦК України суд стягнув з відповідача 3199,00 грн пені і комісії, 500 грн штрафу (фіксована частина) і 4606,29 грн штрафу (процентна складова) та поза межами строку позовної давності про застосування якої було заявлено.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» її доводи не визнало, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, доведеність позовних вимог.

Заслухавши доповідача, представників позивача та відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що посилання відповідача на застосування строків позовної давності є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки строк дії картки до останнього дня квітня місяця 2018 року, а отже позовна заява подана у межах строків позовної давності. Враховуючи, що ОСОБА_2 умови кредитного договору виконуються неналежним чином, в результаті чого виникла заборгованість 97232,01 грн, суд зробив висновок про доведеність та обґрунтованість позовних вимог.

Проте, повністю погодитися з висновком суду першої інстанції колегія суддів не може виходячи з наступного.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання, є договір умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартах формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд встановив та з матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2010 року ОСОБА_2 підписала анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до заяви відповідач отримала платіжну картку «Універсальна» та кредитні кошти в розмірі 1000 гривень зі сплатою 2,5 відсотків в місяць за користування грошовими коштами (30% річних) /а.с.10/.

Разом з анкетою-заявою від 09.11.2010 року / а.с.10/, позичальниця підписала також довідку про умови кредитування з визначенням в ній умов кредитування / а.с.11/.

Умови договору кредиту викладені у ОСОБА_1 обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовах і правилах надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256.

Збільшення суми кредитування відповідачкою та розмір заборгованості по тілу кредиту відповідачкою не оспорюється.

ОСОБА_2 як позичальник зобов'язалася щомісячно вносити на рахунок кредитора (банку) обов'язковий платіж у розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості).

Обов'язковий щомісячний платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами банку та частину заборгованості по кредиту (пункт 2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг).

Пунктом 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг (далі-Умов і правил) передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Для надання послуг банк видає позичальнику у користування карту відповідного виду залежно від умов кредитування, яка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти (пункти 2.1.1.2.1, 2.1.1.2.10 Умов і правил).

Згідно із пунктом 2.1.1.12.3 Умов і правил погашення кредиту- поповнення карткового рахунку позичальника, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому чи безготівковому порядку і зарахування їх банком на картковий рахунок позичальника (держателя карти), а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків позичальника на підставі договору.

У випадку наявності простроченого кредиту строком повернення кредиту в повному об'ємі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості (пункт 2.1.1.12.4).

Свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування грошовими коштами ОСОБА_2 виконувала не належним чином, періодично мала заборгованість як щодо повернення кредитних коштів, так і сплати відсотків за користування ними, а з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення кредиту здійснено ОСОБА_2 31.07.2015 року сумі 100 грн, що також визнається її представником.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення +50грн (одноразово), (підпункт 2.1.1.12.6.1 Умов і правил).

При цьому пунктом 2.1.1.12.6.4 Умов і правил передбачено, що у випадку непогашення суми простроченого кредиту або його частини на строк більше, ніж 210 днів весь кредит вважається простроченим і нарахування з дати переведення кредиту у статус прострочених боргових зобов'язань проводяться відповідно до підпункту 2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню відповідно до наведеного вище підпункту. При цьому винагорода і проценти за користування кредитом не сплачуються.

Аналогічні положення містить і пункт 1.1.5.21 Умов і правил надання банківських послуг.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За доводами апеляційної скарги, розрахунку банку, та не спростування ним зазначеного останній платіж здійснено 31 липня 2015 року в сумі 100 грн.

Таким чином, строком повернення кредиту в повному об'ємі у спірних правовідносинах є 211-й день після 31 липня 2015 року, а саме: 27 лютого 2016 року, із якого й має відраховуватися строк позовної давності, про застосування якої заявила представник відповідача.

До цього часу у позивача було відсутнє право вимагати повернення кредиту в повному об'ємі і лише, починаючи з 27 лютого 2016 року, усі наступні платежі (якщо такі були) не мали правового значення при вирішенні питання щодо дотримання банком строку позовної давності.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі №6-1174цс16.

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду про обґрунтованість дій банку щодо підвищення відсоткової ставки за укладеним із відповідачем договором кредиту, починаючи з 01.09.2014року з 2,5% до 2,9% щомісячно, з 01.04.2015 року- з 2,9% до 3,6% щомісячно з посиланням на його відповідні накази про зміну тарифної ставки за картами «Універсальна» та повідомлення про ці зміни ОСОБА_2, оскільки за змістом зазначених наказів процентна ставка змінювалася тільки для витрат, здійснених відповідно після 01.09.2014 року та 01.04.2015року. За всіма витратами, здійсненими до наведених вище дат, проценти повинні нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості за цими тратами.

Із матеріалів справи вбачається, що у спірних правовідносинах йдеться про кредитні кошти, отримані відповідачем до 01.09.2014року, тому здійснений банком розрахунок заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за підвищеними ставками суперечить як умовам договору кредиту, так і положенням статті 1056-1 ЦК України, якою передбачено, що встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком (кредитором) в односторонньому порядку, а умова договору щодо права банку (кредитора) змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, враховуючи норми матеріального права, що регулюють питання процентів за договором позики (кредиту) та домовленості сторін щодо ненарахування та несплати процентів з дати переведення кредиту у статус прострочених боргових зобов'язань, що має місце у спірних правовідносинах, колегія суддів зробила висновок про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неповернутих кредитних коштів ( тіло кредиту) у розмірі, заявленому банком та визнаному представником відповідача - 11271 грн 82 коп. та нараховані і несплачені проценти за користування кредитом станом на 27 лютого 2016 року, розмір яких має нараховуватися з відсоткової ставки 2,5% щомісячно.

Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що останнє нарахування зазначеної відсоткової ставки було застосовано банком 30.08.2014 року на тіло кредиту 3 186,49 грн і загальна заборгованість за відсотками складала 83,68 грн. Проте, після зазначеної дати банком застосовувалася відсоткова ставка в розмірі 2,9% щомісячно до 31.03.2015 року; після зазначеної дати і до 27.02.2016 року - в розмірі 3,6% щомісячно. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості сплачені відповідачкою платежі зараховувалися банком на погашення відсотків у розмірі, який застосований у супереч положенням статті 1056- 1 ЦК України та умовам договору.

Таким чином, враховуючу не надання банком іншого розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами з урахуванням умов договору щодо їх розміру та строку нарахування, та застосовуючи встановлену договором процентну ставку за користування кредитом-2,5% щомісячно, строк припинення нарахування зазначених відсотків, сплачені відповідачкою платежі, зараховані банком на погашення процентів у більшому розмірі ніж встановлено договором, заборгованість по відсоткам станом на 27.02.2016 року складає 1 758 грн.16 коп.

Що ж стосується вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань і комісії в розмірі 3 199 грн., а також штрафу в розмірі 500грн (фіксована частина) та 4 606 грн 29коп.(процентна складова), то колегія суддів при її вирішенні виходить із положень статті 61 Конституції України про те, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та положень статті 549 ЦК України, відповідно до яких штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, та вважає, що незважаючи на умови кредитного договору, їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення-порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, є неможливим.

При визначенні якого виду неустойка (штраф чи пеня) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів вважає за необхідне врахувати те, що пеня, яка може бути стягнута в межах визначеної статтею 258 ЦК України спеціальної (скороченої) позовної давності, розрахована банком не шляхом застосування встановленої договором процентної складової від суми заборгованості, а заявлена до стягнення в розмірі 100 грн щомісячно як нарахована комісія, сплата якої договором кредиту не передбачена.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню передбачений кредитним договором ( пункт 1.1.5.20) штраф за порушення строків платежів, які відповідач допустила, у розмірі 500грн (фіксована частина)+ 651 грн. 50 коп.(5% від суми заборгованості за тілом кредиту( 11 271,82 грн.) та відсотків за користування кредитом ( 1 758,16 грн.))

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені, комісії і штрафу не відповідають обставинам справи та зроблені без врахування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому ухвалене судом рішення підлягає зміні в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором б/н від 09.11.2010 року зменшивши загальний розмір заборгованості з 97 232 грн.01 коп. на загальний розмір заборгованості - 14 181 грн 48 коп., з якої: розмір заборгованості по процентам за користування кредитом з суми 77 654 грн 90 коп.- на суму 1 758 грн 16 коп.; штрафу процентна складова з суми 4 606 грн 29 коп на суму 651 грн 50 коп. Це ж рішення суду в частині стягнення заборгованості за пеню та комісією в сумі 3 199 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового, яким у задоволенні вимоги про стягнення пені та комісії відмовити за необґрунтованістю. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Ухвалою від 28 січня 2019 року суд апеляційної інстанції відстрочив ОСОБА_2 сплату судового збору в сумі 2643 грн при подачі апеляційної скарги на строк до ухвалення судового рішення у справі /а.с.154/.

Розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме: на 14,58%, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки судових витрат у розмірі 1762 грн необхідно змінити та зменшити зазначену суму до 256 грн 89 коп.

Враховуючи, що в результаті апеляційного перегляду розмір визначених до стягнення грошових коштів зменшився до 14,58%, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню несплачений нею при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 385 грн.34 коп.. Також, з акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 257 грн 65 коп.

На підставі викладеного, ст. 526, 626, 634, 638,1054,1055 ЦК України, керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2018 року змінити в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором б/н від 09.11.2010 року у загальному розмірі 97 232 грн.01 коп. на загальний розмір заборгованості - 14 181 грн.48 коп., з якої: розмір заборгованості по процентам за користування кредитом з суми 77 654 грн.90 коп.- на суму 1 758 грн.16 коп.; штрафу процентна складова з суми 4 606 грн.29 коп на суму 651 грн 50 коп, судові витрати з суми 1 762 грн на суму 256 грн.89 коп.

Це ж рішення суду в частині стягнення заборгованості за пеню та комісією в сумі 31 199 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні вимоги про стягнення пені та комісії відмовити за необґрунтованістю.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2, в дохід держави судовий збір в сумі 385 грн 34 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 2 257 грн.65 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

ОСОБА_1

Повний текст постанови складено 18 квітня 2019 року

Суддя І.В. Склярська