Ухвала

Іменем України

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 204/4691/18

провадження № 61-6137ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року в справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фамільний» на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, боржник - ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фамільний» звернулося до суду з указаною скаргою, в якій просило скасувати постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Дніпровського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) від 25 лютого 2015 року про повернення виконавчого документу стягувачеві та зобов'язати державного виконавця Дніпровського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області відновити провадження.

Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 25 лютого 2015 року повернено виконавчий документ стягувачу в межах виконавчого провадження. З постанови державного виконавця не вбачається, чи було перевірено майновий стан боржника; чи було виконано всі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження»; державним виконавцем не здійснювалися перевірки майнового стану боржника з періодичністю у кожні два тижні щодо виявлення рахунків та кожні три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна відповідно; в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення державного виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. Вважаючи такі дії державного виконавця неправомірними, товариство просило задовольнити скаргу.

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 19 липня 2018 року скаргу задоволено частково. Скасовано постанову державного виконавця Дніпровського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 25 лютого 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві. В іншій частині скарги відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що державним виконавцем не доведено вжиття всіх передбачених законодавством заходів щодо примусового виконання рішення суду, а постанова про повернення виконавчого документа з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», є передчасною, так як із змісту оскаржуваної постанови не вбачається, які саме заходи були здійсненні державним виконавцем щодо розшуку майна боржника, встановлення місця знаходження боржника, які отримані відповіді, як і не доведено надіслання копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не пізніше наступного дня з дня її винесення, отже, право стягувача за виконавчим провадженням бути обізнаним, які саме заходи були вжиті виконавцем, порушено, у зв'язку з чим оскаржувана постанова не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року апеляційну скаргу Дніпровського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області залишено без задоволення, ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 19 липня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

21 березня 2019 року Дніпровський РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неповно з'ясовано всі фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»)

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що державним виконавцем не доведено вжиття всіх передбачених законодавством заходів щодо примусового виконання рішення суду, а постанова про повернення виконавчого документа з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», є передчасною.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року в справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фамільний» на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, боржник - ОСОБА_4.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук
С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов