ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5656/19 Справа № 2-5209/03 Суддя у 1-й інстанції - Максименко О.І. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
УХВАЛА

02 травня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Ткаченко І.Ю. вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2003 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Воліс про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення дійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2003 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Воліс про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення дійсним задоволенні.

Визнано дійсною угоду купівлі - продажу 1 і 2 поверху в нежитловій будівлі літ. А-2, загальною площею 485,6 кв. м., розташованому по АДРЕСА_1 , укладену між ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю Воліс.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1 та 2 поверх в нежитловій будівлі літ. А-2, загальною площею 485,6 кв. м., розташованому по АДРЕСА_1 .

Також вирішено питання щодо судових витрат (том 1 а.с. 130-133).

З даним судовим рішенням не погодилася Дніпровська міська рада (особа, яка не брала участі в справі та вважає, що суд визнавши право власності за ОСОБА_1 вирішив питання про її права та обов`язки, а саме: земельна ділянка на якій розташоване спірне нерухоме майно, належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної, в силу ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. ст. 26,60 Закону України Про місцеве самоврядування) та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду 1 інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що в прийнятті апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої цієї статті однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Право апеляційного оскарження судових рішень є важливою гарантією захисту прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у справі, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Щодо офіційного тлумачення цієї норми Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11 -рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній і касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи та інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Тобто, апеляційну скаргу, може подати особа, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про її права, свободи, інтереси чи обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, учасниками справи є ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю Воліс.

Між сторонами в квітні 2003 року було досягнуто згоди про придбання 1 і 2 поверху в нежитловій будівлі літ. А-2, загальною площею 485,6 кв. м., розташованому по АДРЕСА_1 у АДРЕСА_1 .

На виконання досягнутої угоди в період з 15.04.2003 року по 13.08.2003 року ОСОБА_1 в рахунок подальшого оформлення договору купівлі - продажу вказаних нежитлових приміщень було передано грошові кошти в загальній сумі 47000,00 грн., що підтверджується наявними в справі розписками.

З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 446031 від 24.04.2003 року вбачається, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 належить Товариству з обмеженою відповідальністю холдінгова компанія фірма Воліс на підставі договору купівлі продажу б/н №163/н реєстр. № 6-3951/28.07.1995 року, який посвідчений Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. В описі об`єкта зазначено: нежитлова будівля літ. А-2, (з підвалом), ганки літ.а,а1, вхід до підвалу а2, приямки а3,а4, загальна площа 593,6 кв.м. В примітках зазначено, що для продажу I та II поверхів у нежитловій будівлі літ. А-2 площею 485,6 кв.м., ганки літ. а,а1, вартістю: 46783,17 грн. Узаконена плаща будівлі 607,1 кв.м. зменшення загальної площі на 13,5 кв.м. за рахунок руйнування стін на ІІ поверсі та перегородок по будівлі згідно рішення №947 від 29.09.1993 року (том 1 а.с.52).

Тобто, зазначена будівля не є самочинним будівництвом, а тому в силу ст. 120 Земельного Кодексу України, право на земельну ділянку на відповідній правовій підставі перейшло від ТОВ "Воліс" до ОСОБА_1

З вище викладеного, вбачається, що суд першої інстанції при ухваленні рішення від 17 грудня 2003 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не вирішував питання щодо прав, свобод, інтересів або обов`язків Дніпровської міської ради.

Чинним законодавством передбачено, що при поданні апеляційної скарги особою, яка не має законного права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя - доповідач постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги, що узгоджується з роз`ясненнями викладеним п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року.

Оскільки, апеляційна скарга подана Дніпровською міською радою, яка не приймала участі у справі, та суд 1 інстанції своїм рішенням не вирішив питання про її права, свободи, інтереси або обов`язки, тому в прийнятті апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 352,358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У прийнятті апеляційної скарги Дніпровської міської ради (особи, яка не брала участі в справі та вважає, що суд своїм рішенням вирішив питання про її права та обов`язки) на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2003 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Верховного суду України в порядку передбаченому законом.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду І.Ю. Ткаченко