КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/4786/18 головуючий у суді І інстанції: Миколаєць І.Ю.
провадження №22-ц/824/4592/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Пікуль А.А.,

секретар судового засідання: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 січня 2019 року у складі судді Миколаєць І.Ю. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення порядку користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, обґрунтовуючи її тим, що судом, при ухваленні рішення у справі, не було вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами. Разом з тим, понесені ОСОБА_3 судові витрати складають 4740,00 гривень, що полягали у оплаті послуг представника. Крім того, ОСОБА_3 було витрачено грошові кошти на офіційне листування з учасниками справи. Також, заявник зазначила, що позивачем не надано жодних заперечень щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, і клопотання про збільшення розміру понесених судових витрат.

Тому, ОСОБА_3 просила суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати.

У січні 2019 року відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, обґрунтовуючи її тим, що судом, при ухваленні рішення у справі, не було вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами. Разом з тим, понесені ОСОБА_4 судові витрати складають 253,00 гривні, що полягали у здійсненні офіційного листування з учасниками справи засобами поштового зв'язку. Також, заявник зазначила, що позивачем не надано жодних заперечень щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, і заперечень щодо збільшення розміру понесених судових витрат.

Тому, ОСОБА_4 просила суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 та заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із вказаним додатковим рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат. Вказала, що у разі відсутності заперечень зі сторони позивача та відсутності спростування позивачем розрахованого відповідачем розміру судових витрат, суд має відшкодувати відповідачеві всю заявлену суму судових витрат.

Не погодившись із вказаним додатковим рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила додаткове рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині щодо відшкодування понесених відповідачем судових витрат. Вказала, що суд повинен встановити, що витрати, пов'язані з надсиланням відповідачем відзиву та заперечення іншим учасникам справи відносяться до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, та відшкодувати їх відповідачу у повній мірі.

ОСОБА_5 надала відзив на апеляційні скарги, у якому вказала, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем ОСОБА_3 було здійснено оплату послуг представника, а тому відсутні підстави для задоволення її заяви. Також зазначила, що п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України надає можливість стороні додати до відзиву документи, що підтверджують не обов'язково надіслання, а й надання відзиву іншим учасникам процесу.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, і відмовляючи у задоволенні заяв, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що надані ОСОБА_3 докази на підтвердження понесення судових витрат не є належними та допустимими для задоволення її заяви про відшкодування судових витрат. Також, вирішуючи заяви, суд першої інстанції виходив із того, що кошти на відправлення поштової кореспонденції не є такими, що пов'язані з розглядом справи, у розумінні статті 133 ЦПК України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основними засадами судочинства відповідно до частини першої статті 129 Конституції України визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, що пов'язані з розглядом справи, до яких належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом установлено, що на підставі довіреності від 02 лютого 2018 року ОСОБА_6 здійснював представництво інтересів ОСОБА_3 у суді першої інстанції (а.с.71).

Додатковою угодою від 01 лютого 2018 року до договору найму житлового приміщення від 01 квітня 2016 року, укладеною між ОСОБА_3 (наймодавець) і ОСОБА_6 (наймач) установлено, що за проханням наймодавця про необхідність отримання юридичних послуг та за згодою наймача надати такі послуги або забезпечити їх надання - укладено цю додаткову угоду. У якості оплати за найм житлового приміщення, починаючи з дня укладання цієї угоди, враховувати вартість наданих юридичних послуг наймачем. Вартість необхідних послуг розраховується наймачем згідно їх складності та погоджується з наймодавцем. Після погодження з наймодавцем, юридичні послуги в повному обсязі надаються наймачем. Надані послуги підтверджується актами про здійснення оплати (а.с.72).

Відповідно до акту №4-2018 (здійснення оплати за договором від 01 квітня 2016 року) апеляційна скарга, 02 жовтня 2018 року, - 5000,00 гривень, відзив на позов, 06 жовтня 2018 року, - 1500,00 гривень, клопотання-1, 06 жовтня 2018 року, - 500,00 гривень, клопотання-2, 06 жовтня 2018 року, - 500,00 гривень, ремонт та налаштування системи опалення - 1500,00 гривень, оплата комунальних послуг - 1000,00 гривень, а всього 10000,00 гривень.

Відповідно до акту №5-2018 (здійснення оплати за договором від 01 квітня 2016 року) апеляційна скарга, 02 жовтня 2018 року, - 5000,00 гривень, відзив на позов, 06 жовтня 2018 року, - 1500,00 гривень, клопотання-1, 06 жовтня 2018 року, - 500,00 гривень, клопотання-2, 06 жовтня 2018 року, - 500,00 гривень, заперечення на відповідь на відзив, 30 жовтня 2018 року, - 2000,00 гривень, відвідування засідання від 22 жовтня 2018 року, - 500,00 гривень, ремонт та налаштування системи опалення - 1500,00 гривень, оплата комунальних послуг - 1000,00 гривень, а всього 12500,00 гривень.

Копія договору від 01 квітня 2016 року у матеріалах цивільної справи відсутня.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючі право ОСОБА_6 на зайняття адвокатською діяльністю, заявником не надано договору, умовами якого було б визначено розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат на адвоката (представництво), а також не надано доказів які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_3 дійсно було оплачено послуги, надані ОСОБА_6 (квитанції, платіжні доручення, тощо).

Щодо вимог заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відшкодування витрат на здійснення поштових відправлень (відзив та заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_3; відзив та заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_4), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Таким чином, законом передбачено не тільки можливість надіслання відзиву, а і його надання іншим учасникам справи.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що витрати на здійснення поштових відправлень не є витратами, пов'язаними з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, оскільки такі витрати не є неминучими і обов'язковими.

Також, суд апеляційної інстанції доходить висновку про правильне застосування судом першої інстанції положень ч.2 ст.141 ЦПК України, і правильне урахування при вирішенні питання про розподіл судових витрат всіх критеріїв, передбачених законом.

Крім того, апеляційний суд вважає, що надіслання ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4, і надіслання ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3, документів було недоцільним, а подальше відшкодування таких витрат є необґрунтованим. Указані витрати на поштові відправлення не були неминучими, оскільки, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають за однією адресою.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяв про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що у разі відсутності заперечень зі сторони позивача та відсутності спростування позивачем розрахованого відповідачем розміру судових витрат, суд має відшкодувати відповідачеві всю заявлену суму судових витрат, відхиляються апеляційним судом, оскільки при вирішенні питання про відшкодування судових витрат суд має керуватися імперативними нормами процесуального законодавства (зокрема, проте не виключно, статтями 137, 141 ЦПК України), а не відсутністю будь-яких заперечень з боку позивача.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяв.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, додаткове рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційних скаргах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «07» травня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіЮ.О. Матвієнко А.А. Пікуль