Єдиний унікальний номер: 448/2012/18
Провадження № 2/448/278/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02.04.2019 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасників справи:

позивач ОСОБА_1- не зявилася,

представник відповідача ОСОБА_2 міської ради не зявився,

третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3 не зявився,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Мостиського району Львівської області, третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 21.12.2018року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №3 по вул.Зарічній в с.Заріччя Мостиського району Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір» і станом на момент припинення колгоспного двору 15.04.1991року, членами даного двору були її (позивача) батьки: ОСОБА_4, 06.11.1921року народження (голова двору) та його дружина ОСОБА_5, 04.02.1923року народження, отже їм належало кожному по 1/2 частині майна даного двору.

Вказує, що 09.03.2002року її батько - ОСОБА_4 помер. Спадщину після смерті останнього прийняла дружина - ОСОБА_5 (мати позивача), відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Крім того вказує, що 06.03.2018року померла ОСОБА_5 (мати позивача). За життя мати склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу. Стверджує, що у встановлений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини. Однак, в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок не має можливості, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушена звертатися до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №3 по вул.Зарічній в с.Заріччя Мостиського району Львівської області.

В підготовче засідання позивач не зявилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Мостиського району Львівської області у підготовче засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3 в підготовче засідання не зявився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №3 по вул.Зарічній в с.Заріччя Мостиського району Львівської області, належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_4, 06.11.1921року народження (голова двору) та його дружина ОСОБА_5, 04.02.1923року народження.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи, за життя, мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Проте право власності на даний будинок належним чином за власниками не оформлено, правовстановлюючі документи на зазначене майно відсутні.

Також встановлено, що 09.03.2002року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4 (батька позивача).

Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_4 заповіту не складав. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування була дружина померлого ОСОБА_5, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті чоловіка. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4, які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім його дружини ОСОБА_5, не було.

Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 належна йому 1/2 частка у майні вищевказаного колгоспного двору (спірного житлового будинку), перейшла за загальними правилами спадкування до його дружини ОСОБА_5, в результаті чого остання з урахуванням своєї 1/2 частки належної їй як члену даного колгоспного двору, стала власником майна зазначеного колгоспного двору в цілому. Однак, за життя ОСОБА_5 не оформила належним чином своїх прав на спірний житловий будинок.

06.03.2018 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_5 (матері позивача).

Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_5 склала заповіт від 22.07.2002року, яким усе своє майно заповіла дочці ОСОБА_1 (позивачу у справі), яка у відповідності до ст.1269 ЦК України спадщину після смерті матері прийняла, подавши у встановлений законом строк та порядок до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5, які б мали право на обовязкову частку у спадщині чи претендували б на таку, немає. 18.09.2018року приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 0,6071га, яка розташована на території Дмитровицької сільської ради Мостиського району Львівської області. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтва про смерть спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5; випискою з по господарської книги №1 с.Заріччя за 1991-1995роки; довідками, виданими виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради Мостиського району Львівської області №2-24 від 05.10.2018року, №795 від 24.10.2018року, №794 від 24.10.2018року, №2-25 від 05.10.2018року; копією свідоцтва про народження позивача ОСОБА_6; копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_6; копією заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину від 18.09.2018року; копією заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 12.06.2018року; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2018року; листом приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3 Вих №1197/02-14 від 18.09.2018року; копією технічного паспорта на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №3 по вул.Зарічній в с.Заріччя Мостиського району Львівської області; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Враховуючи думку позивача та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору залишити за ним.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, 30.10.1955року народження, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №3 по вул.Зарічній в с.Заріччя Мостиського району Львівської області.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, 30.10.1955року народження; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1;

Відповідач: ОСОБА_2 міська рада Мостиського району Львівської області; місце знаходження: м.Судова Вишня, пл..ОСОБА_8, 14, Мостиського району Львівської області; .

Повний текст судового рішення складено 02.04.2019року.