Справа № 452/1771/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"04" січня 2019 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі судді Кравціва В.І.,
секретар судового засідання Макаревич Л.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
за участю позивача ОСОБА_1,
та її представника адвоката Дмитришин М.П.,
ОСОБА_1 11 липня 2017 року пред'явила позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме: про визнання за нею, позивачем, права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2
У обгрунтування свого позову ОСОБА_1 посилалася на те, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 6 жовтня 2015 року, і за час перебування у шлюбі ними набули вказане нерухоме майно, проте всі правовстановлюючі документи оформлені на відповідача.
Під час підготовчого провадження ОСОБА_1 подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме, про визнання за нею права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 164 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 73 кв. м з кадастровим номером НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4
Позивач ОСОБА_1 та її представник під час розгляду справи по суті у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, не заперечували проти заочного вирішення справи.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзив не подав, і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.
Вислухавши пояснення позивача, її представника адвоката, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Із паспорта громадянина України вбачається, що ОСОБА_1 з 21 липня 1992 року перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 6 жовтня 2015 року (а. с. 5-7).
Згідно свідоцтв про зміну імені ОСОБА_2 19 лютого 2002 року змінив прізвище на ОСОБА_4, 18 жовтня 2002 року прізвище ОСОБА_4 змінив на ОСОБА_5 та 17 грудня 2015 року прізвище ОСОБА_5 змінив на ОСОБА_2 (а .с. 54, 55, 56).
Із договорів купівлі-продажу квартири, земельних ділянок від 24 травня 2001 року та від 2 вересня 2010 року, реєстраційного посвідчення, свідоцтва про право власності, Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та державних актів вбачається, що ОСОБА_2 24 травня 2001 року придбав квартиру АДРЕСА_5, земельну ділянку площею 164 кв. м. по АДРЕСА_7, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також 22 вересня 2010 року купив земельну ділянку площею 73 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_3 , по АДРЕСА_6, яка призначена для обслуговування житлового будинку (а. с. 26, 27, 41, 42, 43, 44, 45).
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Суд відхиляє заперечення відповідача про те, що спірна квартира була куплена його матір'ю, так як жодних доказів відповідач не подав в обґрунтування цього заперечення.
Отже, зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін.
Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
За правилами статей 69 та 70 цього Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про поділ майна подружжя, яке є спільною сумісною власністю, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивача по 1/2 частину вказаного майна.
Однак, у позовній вимозі про визнання за ОСОБА_6 по Ѕ частині квартири, будинку та земельних ділянок слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
ОСОБА_6 не уповноважував ОСОБА_1 звертатися до суду захистом його права на майно.
Крім того, його право на частку у спільному майні подружжя ніким не порушено, не оспорюється та не заперечується.
Із наведених правовстановлюючих документів вбачається, що за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Поділити спільне майно подружжя та:
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_8
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 164 кв. м по АДРЕСА_9
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3 площею 73 кв.м. по АДРЕСА_10
У решті частині позову про визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири, Ѕ частину будинку та Ѕ частину земельних ділянок відмовити за недоведеністю позовних вимог.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення відповідачем може бути подана заява про його перегляд.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає у АДРЕСА_11, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Представник відповідача:ОСОБА_8, АДРЕСА_12

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає у АДРЕСА_13, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Текст повного рішення буде складено 14 січня 2019 року.

Суддя