Ухвала

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа №635/7369/16-ц

провадження №61-7750ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила поділити спільне майно подружжя; припинити спільну власність на спільне майно, визнати право особистої приватної власності на наступне майно : автомобіль «Ford Scorpio», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль «Ford Scorpio», 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; автомобіль «Mercedes-Benz-E-200K», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4; автомобіль «Volkswagen Transporter», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5; мотоцикл «Honda CBR 1100XX», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6; мотоцикл «Suzuki DRZ400S», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7, мотоцикл «Honda GL 1800», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1; гаражний бокс в АКГ «Геркулес» , розташований за адресою: АДРЕСА_2; стягнути з відповідача на її користь, в якості компенсації за Ѕ частину переліченого майна грошову суму у розмірі Ѕ вартості майна.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_2 вказувала, що шлюб з відповідачем було зареєстровано в 2002 році, проте фактично шлюбні відносини припинилися з кінця квітня 2012 року. Сторони мають двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з нею. З кінця 2012 року відповідач мешкає окремо, всі документи на спільне майно подружжя забрав з собою, відмовляється надати їх оригінали або копії.

В період сімейного проживання вони з відповідачем працювали, кожен займався своїм бізнесом, але при цьому вони мали спільний сімейний бюджет та вели спільне господарство.

За час спільного проживання, за спільні кошти вони придбали майно, яке є спільною власністю, але знаходиться у користування відповідача.

Відповідач обіцяв вирішити питання про поділ майна в добровільному порядку, але зобов'язання не виконав, а згодом вона довідалася, що відповідач розпоряджається спільним майном на свій розсуд, що частину майна вже продав без її відома, а тому вона змушена звернутися до суду.

У січні 2017 року ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги, зазначивши, що шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Харківського районного суду від 19 січня 2015 року. Також зазначили, що вартість спірного придбаного майна становить 1924940 грн, а Ѕ від вартості спільного мана складає 962470 грн.

Відповідачем вже відчужено майна на суму 753310 гн., що з розрахунку Ѕ частини становить 376655 грн. Крім того, у його фактичному володінні та користуванні залишилося спільного сумісного майно на суму 1 1716300 грн, Ѕ частина якого становить 585815 грн.

Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: автомобіль «Ford Scorpio», 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4; автомобіль «Volkswagen Transporter», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5; мотоцикл «Suzuki DRZ400S», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1; автомобіль «Ford Scorpio», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль «Mercedes-Benz-E-200K», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4; мотоцикл «Honda GL 1800», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8; гаражний бокс в АКГ «Геркулес» , розташований за адресою: АДРЕСА_2 на загальну суму 1 924 940,00 грн, Ѕ частка -962 470,00 грн;

ОСОБА_2 просила визнати за відповідачем право власності на: автомобіль «Ford Scorpio», 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 70480,00 грн; мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 вартістю 118780 грн; автомобіль «Volkswagen Transporter», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 вартістю 175 530 грн; мотоцикл «Suzuki DRZ400S», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 вартістю 117 990 грн; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 688 850 грн, а на її користь стягнути у якості компенсації Ѕ вартості переліченого майна в сумі 585 815 грн.

Також позивач просила стягнути на її користь Ѕ вартості спільного сумісного майна подружжя, що становить 376 655 грн., яке відповідачем було продане без її відома, а саме: автомобіль «Ford Scorpio», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 42 760 грн; автомобіль «Mercedes-Benz-E-200K», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 вартістю 23 570 грн; мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 118 780 грн; мотоцикл «Honda GL 1800», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8 вартістю 485 160 грн; ; гаражний бокс в АКГ «Геркулес», розташований за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 51 100 грн.

Всього позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача 962 470 грн в порядку компенсації Ѕ вартості спільного сумісного майна подружжя, яким він одноособово розпорядився і продовжує розпоряджатися.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 962470 грн у якості компенсації Ѕ частини вартості спільного майна подружжя, а за відповідачем ОСОБА_1 визнав право власності на перелічене у позовній заяві ОСОБА_2 майно подружжя (автомобілі, мотоцикли, нежитлове приміщення АДРЕСА_1, гаражний бокс в АГК «Геркулес»).

Ухвалою цього ж суду від 9 січня 2018 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення скасоване, залучено до матеріалів справи відзив представника відповідача на позов та заяву про застосування позовної давності.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 червня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі у зв'язку з пропуском позовної давності.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції посилався на положення частин 3, 4 статті 267 ЦК України і вважав, що позивач ОСОБА_2 звернулася до суду поза межами трирічного строку позовної давності, передбаченої частиною другою статті 72 СК України та статтею 257 ЦК України та виходив з того, що початком перебігу трирічного строку позовної давності є квітень 2012 року з огляду на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 січня 2015 року в якому зазначено, що сторони припинили шлюбні відносини з квітня 2012 року і цю обставину не заперечує позивач.

Постановою Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 червня 2018 року скасовано і постановити нове судове рішення, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 -585815 грн, у якості грошової компенсації Ѕ частини спільного майна подружжя, яке залишається в одноособовій власності відповідача ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 351 105 грн, у якості грошової компенсації Ѕ частини вартості відчуженого ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 спільного майна подружжя.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов апеляційний суд виходив з того, що помилкою суду першої інстанції є визначення початком перебігу строку позовної давності квітень 2012 року, тобто з часу, коли сторони, згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 січня 2015 року, фактично припинили підтримувати шлюбні відносини, оскільки сам по собі факт припинення шлюбних відносин не є тотожним визначенню моменту виникнення у особи права на звернення до суду за захистом порушеного права, передбаченому частиною 1 статті 261 ЦК України.

Тому суд апеляційної інстанції установивши, що спірне майно, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації Ѕ вартості спільного сумісного майна подружжя (за виключенням гаражного боксу в АГК «Геркулес»), яким відповідач розпорядився без її згоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) або ціна позову не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Оскільки відповідач оскаржує судові рішення, якими з нього стягнуто кошти на загальну суму 936 920 грн, що менше п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних, а за встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, які випливають з сімейних правовідносин, правове регулювання і застосування норм матеріального права не представляє складності. Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України).

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко