ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/19730/16-ц

Провадження № 22-ц/818/355/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Коваленко І.П.,

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

третя особа: ОСОБА_4,

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровська Я.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровська Я.М. про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року (в складі судді Штих Т.В.),

ПОСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровська Я.М. про стягнення грошових коштів, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь грошові кошти у розмірі 45 000 доларів США, що гривневому еквіваленті складає 1 243 350 грн., отримані ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14 травня 2010 року нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М., зареєстрований в реєстрі за № 384.

Позов мотивовано тим, що 14 травня 2010 року він придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Дзержинського суду м. Харкова від 02 квітня 2014 року на задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 839/3/27/38/7-360 від 10.08.2007 року в сумі 937965,21 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. В ході судового розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки, йому стало відомо, що 10 серпня 2007 року, в забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 39/4/27/38/7-588. Предметом зазначеного договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2010 року задоволено позов ОСОБА_4, розірвано договір іпотеки № 39/4/27/38/7-588 від 10 серпня 2007 року, внесено в Державний реєстр іпотек відомості про виключення запису та знято заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1. 22 квітня 2010 року ОСОБА_4 здійснив відчуження квартири АДРЕСА_1 шляхом її продажу ОСОБА_2, яка в свою чергу 14 травня 2010 року (менше чим через місяць) продала вказану квартиру ОСОБА_1

На момент укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу від 14 травня 2010 року запис в Державному реєстрі іпотек щодо заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 був відсутній. У зв'язку з чим, договір зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 17 травня 2010 року, реєстровий номер: 17.05.2010 року. Однак, 17 червня 2010 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова заочне рішення суду від 06 квітня 2010 року про розірвання договір іпотеки № 39/4/27/38/7-588 від 10 серпня 2007 року скасовано, а ухвалою суду від 30 червня 2010 року позов ОСОБА_4 залишено без розгляду. У зв'язку з чим позивач вважав, що відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» № 1952-IV від 01.07.2004 року та пунктів 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, договір іпотеки № 39/4/27/38/7-588 від 10.08.2007 року залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. А отже, відчуження квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23.04.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, було здійснено без згоди іпотекодержателя - ПАТ «Укрсоцбанк», що є порушенням вимог статті 9 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 року та дає підстави його вважати нікчемним правочином.

Позивач вважав, що грошові кошти, отриманні ОСОБА_7 від нього в результаті відчуження спірної кварти за нікчемним договором купівлі-продажу, посвідченого 14 травня 2010 року нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М., зареєстрований в реєстрі за № 384, підлягають поверненню йому відповідно до частини 3 статті 1212 ЦК України.

Позивач зазначав, що зазначений договір купівлі-продажу квартири від 14 травня 2010 року був укладений ОСОБА_2 в період шлюбу з ОСОБА_3 та за його згодою. Що дає підстави його вважати таким, що укладений в інтересах сім'ї та створює обов'язки для другого з подружжя - ОСОБА_3, а одержані грошові кошти за цим договором без достатньої правової підстави - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_2 подала до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначила, що доводи позивача стосовно того, що договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 23 квітня 2010 року є нікчемним (неукладеним) являються безпідставними та необґрунтованими. Оскільки вищезазначений договір в повній мірі відповідає вимогам, передбаченим ЦК України, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На момент укладення спірного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 жодних обтяжень за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не було та передбачити ніхто не міг. А отже, зазначений договір купівлі-продажу є чинним, що є достатньою правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Відповідачка - ОСОБА_2 вважала, що доказів визнання укладеного правочину недійсним або його розірвання позивачем у своїй заяві не надано. Отже, правовідносини сторін повинні регулюватися нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих вид угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу правових вимог.

Крім того, відповідачка - ОСОБА_2 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу від 14.05.2010 року.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги та клопотання про визнання поважними причини пропуску законодавчо встановленого строку для звернення до суду із зазначеними позовом та поновлення його підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені в позові та клопотанні. Вважала, що заперечення відповідачки ОСОБА_2 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спірний договір купівлі-договору, який є нікчемний в силу закону не входить до переліку нікчемних правочинів, передбачених главою 2 Цивільного кодексу України, які можуть визнаватися судом дійсними. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на підстави зазначені у відзиві. Прохала суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивачем вони пропущені без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час, день та місце проведення судового засідання повідомлявся судом в установленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв про розгляд справи за його відсутністю або відкладення розгляду справи не подавав. Крім того, не скористався наданим законом йому правом на подачу відзиву на позов.

Треті особи: ОСОБА_4 та приватний нотаріус Харківського МНО Купровська Я.М. в судове засідання не з'явилися, про час, день та місце проведення судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю або відкладення розгляду справи не подавали, причини неявки суду не відомі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 45000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 1243350 гривен, отримані ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14 травня 2010 року нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М., зареєстрованого в реєстрі № 384, а також суму судового збору в розмірі 3568 гривен 50 копійок та 640 гривен.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати ті ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2, будучи добросовісним набувачем 14 травня 2010 року здійснила відчуження вказаної квартири на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу. На момент укладання між ними договору купівлі-продажу від 14 травня 2010 року, відповідно до даних Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, перевірених при посвідченні зазначеного договору приватним нотаріусом Купровською Я.М., запис в Державному реєстрі іпотек щодо заборони відчуження спірної квартири був відсутній, заборони відчуження зазначеного об'єкту нерухомого майна не існувало.

Крім того, апелянт посилається на не правильне застосування судом першої інстанції норм статтей 257-261, 1212 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

В судове засідання апеляційної інстанції позивач не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, конверт з повісткою на ім'я позивача повернувся із зазначенням «адресат відсутній». Крім того, позивач повідомлявся судом про час та місце розгляду справи шляхом оголошення про виклик в судове засідання на сайті Судова влада України.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що справа знаходиться в провадженні суду тривалий час, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 14 травня 2010 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу, посвідчений 14 травня 2010 року нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М., зареєстрований в реєстрі за № 384.

Рішенням Дзержинського суду м. Харкова, ухвалене 02 квітня 2014 року по справі № 2-1030/11, на задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту №839/3/27/38/7-360 від 10.08.2007 року в сумі 937965,21 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 липня 2014 року, рішення Дзержинського суду м. Харкова, ухвалене 02 квітня 2014 року - скасовано, в задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» - відмовлено.

Постаново Верховного Суду України від 22 червня 2016 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 липня 2014 року - скасовано, залишено в силі рішення Дзержинського суду м. Харкова, ухвалене 02 квітня 2014 року.

Отже, наразі позов ПАТ «Укрсобанк» про звернення стягнення на предмет іпотеку (спірну квартиру) - задоволено; 22 червня 2016 року рішення суду набрало законної сили.

Рішенням Дзержинського суду м. Харкова від 02 квітня 2014 року встановлено, що 10 серпня 2007 року, в забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 839/4/27/38/7-60 від 10 серпня 2007 року, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 39/4/27/38/7-588, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковець О.Л. за реєстровим № 1450. Предметом зазначеного договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

06 квітня 2010 року Дзержинським районним суду м. Харкова ухвалено заочне рішення у справі № 2-5498/10, яким задоволено позов ОСОБА_4, розірвано договір іпотеки, внесено в Державний реєстр іпотек відомості про виключення запису та знято заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1.

17 червня 2010 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова заочне рішення суду від 06 квітня 2010 року про розірвання договору іпотеки - скасовано, а ухвалою суду від 30 червня 2010 року позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що оскільки договір купівлі-продажу спірної квартири від 23 квітня 2010 року було укладено без згоди іпотекодержателя - ПАТ «Укрсоцбанк», що є порушенням вимог ст. 9 Закону України «Про іпотеку», він є нікчемним, у зв'язку з чим просить стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти сплачені ним за цим договором купівлі-продажу від 14 травня 2010 року, посилаючись при цьому на вимоги ч.3 ст.1212 ЦК України.

Згідно положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Разом з тим, правила ст. 1212 ЦК України застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору.

Договірний характер правовідносин між сторонами виключає можливість застосування судом положень ст. 1212 ЦК України, даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеної у по станові Верховного Суду України у справі № 6-122цс14 від 24 вересня 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин мас бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п.7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцеїт і другою стороною.

Згідно ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.657 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи 23 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі продажу спірної квартири.

Вказаний договір було нотаріально посвідчено.

Таким чином, доводи позивача стосовно того, що договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 23 квітня 2010 року є нікчемним (неукладеним) є безпідставними та необгрунтованими, оскільки вказаний договір в повній мірі відповідає вимогам передбаченим ЦК України.

Крім того, відповідно п.п. 2.1 та 2.4 розділу 2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна за динними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При укладенні вказаних договорів нотаріус перевіряє відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою заданими Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На момент укладення спірного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 жодних обтяжень за даними Державного реєстр речових прав на нерухоме майно не було та передбачити їх ніхто не міг.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205. частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600. 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Враховуючи те, що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, тому підстав для застосування положень ст.1212 ЦК Украни, на яку посилається позивач не вбачається.

Враховуючи те, що доказів визнання укладеного правочину недійсним або його розірвання позивачем не надано, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, а тому підстав для застосування положень ст.1212 ЦК Украни, на яку посилається позивач не вбачається.

З урахування вищевикладеного рішення суду підлягає скасування з ухвалення нового про залишення позову ОСОБА_1 - без задоволення.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровська Я.М. про стягнення грошових коштів - залишити без задоволення.

Стягнути ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2) судовий збір за подання апеляційної скарги 10705,50грн. (десять тисяч сімсот п'ять гривень 50коп).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 23 квітня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко