печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі - Пітей О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Київської міської ради про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог просили: визнати право власності на квартиру по 1/2 частці кожній в порядку спадкування за законом, витребувати майно з чужого незаконного володіння. Свої вимоги обґрунтовували тим, що квартира АДРЕСА_1 , вибула з власності ОСОБА_4 (первісний позивач/спадкодавець) на користь ОСОБА_5 на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Ларіною О.В., який в подальшому було визнано недійсним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2014. Проте рішення суду виконати неможливо, оскільки ОСОБА_5 було відчужено спірну квартиру ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Самойленко Ю.М. В подальшому між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Самойленко Ю.М. за №2045. Таким чином на даний час, спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_3 , а тому позивачі позбавлені можливості реалізувати свої права власності на спадкове майно, у зв`язку з чим просили витребувати у відповідача ОСОБА_3 на їх користь спірну квартиру та визнати за кожною по 1/2 частці квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу, відповідач подав до суду зустрічний позов, в якому просила визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що позивач за зустрічним позовом являється власником спірної квартири та добросовісним набувачем.

Ухвалою суду від 07.10.2014 задоволена заява позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_6

ОСОБА_2 та представник позивачів в судовому засіданні підтримали вимоги первісної позовної заяви, просили задовольнити її з наведених підстав, зустрічний позов не визнали, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просили відмовити в його задоволенні.

Представники відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримали, а позовні вимоги первісного позову не визнали, з підстав, викладених в своїх заперечннях, просили відмовити в його задоволенні.

Представник Київської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Подали до суду свої заперечення в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на оплату судового збору.

Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.03.2011 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 ( колишні назви: АДРЕСА_2 ).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2014, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2014, було визнано недійсним вказаний договір дарування та зобов`язано ОСОБА_5 повернути спірну квартиру ОСОБА_4

Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 було відмовлено у вчиненні реєстраційних дій щодо виконання рішення суду та реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 , оскільки квартира зареєстрована на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 26.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Самойленко Ю.М. за реєстраційним №1172 на праві приватної власності за ОСОБА_6 .

Проте, рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві прав на нерухоме майно Максименко Л.О. № 16533018 від 16.10.2014 відмовлено у державній реєстрації виникнення обтяження, так як «заява про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подана після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем», об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований 20.08.2014 за гр. ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Самойленко Ю.М. 20.08.2014 за № 2045.

Згідно Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2015 було залучено правонаступників ОСОБА_1 (дружину померлого) та ОСОБА_2 (донька померлого) долучено по справі у якості позивачів.

У відповідності до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За умовами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України дружина та донька померлого ОСОБА_4 , э спадкоємцями першої черги за законом.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Положеннями статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом, постановою державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицької С.А. від 03.12.2015 позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки право власності на нерухоме майно зареєстровано за іншою фізичною особою.

Згідно доводів первісного позивача та правонаступників позивача, ОСОБА_6 , який купив 26.05.2014 у ОСОБА_5 спірну квартиру достовірно було відомо про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був судовий спір щодо спірної квартири, адже починаючи з 09.02.2012 ОСОБА_8 є головою правління ЖБК «Плановик» (м. Київ вул. Лаврська, 24-б-в) і власником квартири АДРЕСА_4 , тому, саме через нього, ОСОБА_4 намагався, як вручити ОСОБА_5 судове повідомлення про розгляд справи так і намагався встановити суму боргу по оплаті комунальних послуг за спірною квартирою; по-друге, як вбачається із заяви ОСОБА_4 до Голови ЖБК «Плановик» ОСОБА_9 від 16.12.2013 із резолюцією останнього від 18.12.2013, ОСОБА_4 просив голову правління не видавати ОСОБА_5 довідку форми 3, так як ним оспорюється право володіння спірної квартири (позов до суду подано 05.02.2014, перше судове засідання 25.02.2014); по-третє, після ухвалення рішення Печерського районного суду м. Києва, в квітні 2014, ОСОБА_4 ознайомив ОСОБА_10 із рішенням суду, та намагався визначитися з ним, як з головою правління про складання акту щодо здійснення ОСОБА_5 перебудови в спірній квартирі тощо. Купуючи спірну квартиру в травні 2014.

Крім того, на момент укладення договору купівлі-продажу від 26.05.2014 ОСОБА_5 , не мав права відчужувати спірну квартиру, адже правовстановлюючий документ - Договір дарування від 29.03.2011, на підставі якого було укладено даний правочин з ОСОБА_6 , був визнаний недійсним рішенням суду, яке набрало законної сили 25.03.2014.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупної наявності трьох умов: набувач має бути добросовісним набувачем - він не повинен знати, що купує майно не у власника; майно має бути придбане за гроші, тобто повинно бути саме купленим; власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором (схову, майнового найму) іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22.11.2012 у справі № 6-136цс12, за змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу.

Крім того, згідно п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Як було встановлено судом, ОСОБА_6 придбав спірну квартиру за відплатним договором у ОСОБА_5 , проте на момент укладення договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ - договір дарування від 29.03.2011, рішенням суду було визнано недійсним, а тому суд приходить до висновку, що квартира вибула з володіння ОСОБА_4 поза волею останнього.

В подальшому спірна квартира була відчужена на підставі договору дарування від 20.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Самойленко Ю.М. за №2045.

За встановлених судом обставин, вибуття квартири з власності первісного позивача відбулося поза його волею, а отже, є всі підстави витребувати майно від кінцевого власника майна, незважаючи на обставини набуття майна кінцевим набувачем (на підставі наступного договору дарування).

Крім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що під час укладення та підписання договору купівлі-продажу спірної квартири від 26.05.2014 та укладення та підписання договору дарування від 20.08.2014, будь-які відомості про заборону відчуження об`єкту нерухомого майна були відсутні, оскільки згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Що стосується вимог зустрічного позову слід зазначити наступне.

Як вбачається з зустрічної позовної заяви, підставами зазначеного позову, є визнання ОСОБА_3 добросовісним набувачем спірної квартири на підставі договору дарування від 20.08.2014.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 387 ЦК України та частини 3 статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Під час розгляду такого позову відповідач згідно зі статтею 388 ЦК України має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК України), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Добросовісність володіння, набуття майна створюють ще одну важливу перевагу для незаконного володільця речі, а саме: коли від недобросовісного набувача майно може бути витребуване в усіх випадках, то від добросовісного законного набувача - у разі коли майно загублене, викрадене або вибуло з володіння власника (іншої особи, якій він передав майно у володіння) іншим шляхом поза їхньою волею (стаття 388 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб судового захисту у розумінні ст. 16 ЦК України.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких покладає витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, на відповідача, що складає 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 319, 387, 330, 388, 392 ЦК України, ст. 1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Київської міської ради про витребування майна із чужого незаконного володіння та про скасування державної реєстрації права власності на квартиру - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 витрати на судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем квартири - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі: ОСОБА_1 , АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_2

ОСОБА_2 , АДРЕСА_6 , РНОКПП - НОМЕР_3

Відповідачі: ОСОБА_3 , АДРЕСА_7 , РНОКПП - НОМЕР_4

Київська міська рада, 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36.

Суддя Р.В. Новак