Справа № 462/971/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Львові справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 11 лютого 2019 року звернувся в суд із заявою, в якій просить встановити факт травмування та захворювання, при виконанні обов`язку військової служби 26.10.2014р. поблизу населеного пункту Сміле Слов`яносербського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Свою заяву мотивує тим, що на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607 він був призваний на військову службу. Військову службу проходив у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді командира машини відділення розгороджень взводу розгородження 3-ої роти розгородження. Крім цього, в період з 12.09.2014 року по 27.10.2014 року, з 22.02.2015 року по 11.05.2015 року та з 28.06.2015 року по 18.09.2015 року він безпосередньо брав участь в бойових діях, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей. Станом на 26.10.2014 року їхній підрозділ 703 інженерного полку (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) був дислокований поблизу н.п. Сміле Слов`яносербського району Луганської області, де він під час виконання бойових завдань підірвався на фугасній міні, в результаті чого був поранений, одержав мінно-вибухову травму, акубаротравму, закриту черепну-мозкову травму, струс головного мозку. Довідкою військово-лікарської комісії ВМКЦ Західного регіону від 04.11.2014 року № 1898/1, виданої на його ім`я, встановлено, що "Захворювання (травма, поранення, контузії, каліцтва): Стан після мінно-вибухової травми, акубаротравми, закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку (26.10.2014р.) у вигляді вегетативно-судинної нестійкості, післятравматичного розриву обох барабанних перетинок, змішаної двобічної сенсоневральної приглуховатості при сприйнятті шепітної мови біля вушних раковин в стадії відновлення функції". Захворювання, пов`язане з проходження військової служби. Довідкою військово-лікарської комісії ВЛК КАПД ВМКЦ ЗР від 29.10.2015 року №1502, виданої на його ім`я, встановлено, що: 1) "Наслідки мінно- вибухової травми, закритої черепно-мозкової травми (26.10.2014р.), струсу головного мозку у вигляді розсіяної органічної симптоматики, вегето-судинної нестійкості незначно вираженої з незначним порушенням функції центральної нервової системи. Наслідки акубаротравми (26.10.2014р.) у вигляді хронічної двобічної сенсо-невральної приглухуватості при сприйнятті шепітної мови 3м на праве вухо та 5м на ліве вухо". Травма, пов`язана із захистом Батьківщини; 2) "Ішемічна хвороба серця, атеросклероз вінцевих артерій, атеросклеротичний кардіосклероз, СН О. Атеросклероз аорти Хронічний панкреатит, латентна форма, стадія ремісії, без порушення функції підшлункової залози. Зміцнілі рубці в анальній ділянці після операції гемороїдектомії за Мілліган-Морганом (06.01.2015р.) з приводу хронічного комбінованого геморою третьої стадії, без порушення функції". Захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 17.01.2018 року, він визнаний інвалідом 3 групи безтерміново, а також встановлено, що йому показана легка підсобна праця. Також він визнаний ветераном війни - учасником бойових дій, а також ветераном війни - інвалідом війни 3 групи. Крім того, згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 02.11.2015 року № 225 його звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Указом Президента України від 08.05.2015 року він був нагороджений медаллю "Захиснику Вітчизни", також він був нагороджений медаллю "Ветеран Війни". Указом Президента України від 17.02.2016 року №53/2016 він був нагороджений відзнакою Президента України "За участь в антитерористичній операції". Також Указом Президента України від 20.07.2016 року № 306/2016 його було нагороджено орденом "За мужність" III ступеня. Крім того, Указом Патріарха Київського і всієї Руси-України Філарета він був нагороджений медаллю "За жертовність і любов до України".Вважає, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією проти України він отримав травму 26.10.2014 року поблизу н.п. Сміле Слов`яносербського району Луганської області та набув захворювання. Проте, довідки військово-лікарських комісій від 04.11.2014 року №1898/1 та від 29.10.2015 року № 1502, виданих на його ім`я, як і інші документи, що і відповідно до законодавства встановлюють причинний зв`язок травм (поранень, контузій, каліцтв) не визначають причинно-наслідкового зв`язку цих травм та захворювань із збройною агресією Російської Федерації проти України, що необхідно йому для досягнення мети цього звернення - набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту.
Заявник в судове засідання не з`явився, але подав заяву, в якій просить заяву задовольнити та проводити розгляд справи без його участі, що суд вважає за можливе.

Представникзаінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, що суд вважає за можливе.

Представникзаінтересованої особи - Російської Федерації у судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив і суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підставна і підлягає до задоволення.

Зі змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Вовчухи, Городоцького району, Львівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим Залізничним РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 16.04.2010 року /а.с. 23-24/.

Згідно довідки Личаківсько-Залізничного об`єднаного районного військового комісаріату м. Львові виданої 07.03.2018 року, та копієї військового квитка НОМЕР_4 , заявник проходив строкову військову службу з 15.05.1980 року по 22.04.1982 року та військову службу за контрактом з 03.11.1987 року по 07.06.1994 року. 08.08.2014 року на підставі Указу Президента України №607 від 21.07.2014 року призваний на військову службу.
Військову службу проходив у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді командира машини відділення розгороджень взводу розгородження 3-ої роти розгородження ( військова частина польова пошта НОМЕР_1 Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України). 02.11.2015 року на підставі Указу Президента України №328/2015 від 12.06.2015 року звільнений в запас /а.с.25-27, 28/.
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 № 2006 від 02.11.2015 року, заявник ОСОБА_1 в період з 12.09.2014 року по 27.10.2014 року, з 22.02.2015 року по 11.05.2015 року та з 28.06.2015 року по 18.09.2015 року безпосередньо брав участь в бойових діях, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей /а.с. 29/.
Також судом встановлено, що станом на 26.10.2014 року підрозділ 703 інженерного полку (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ), в якому проходив службу заявник був дислокований поблизу н.п. Сміле Слов`яносербського району Луганської області, де він під час виконання бойових завдань підірвався на фугасній міні, в результаті чого був поранений, одержав мінно-вибухову травму, акубаротравму, закриту черепну-мозкову травму, струс головного мозку, що також підтверджується оперативною інформацією Інформаційно-аналітичного центру РНБОУ за 27.10.2014 року, оперативною інформацією Інформаційно-аналітичного центру РНБОУ за 28.10.2014 року, довідкою Військової Частини НОМЕР_2 № 855 від 28.11.2014 року /а.с. 74-80,82/.
З довідки військово-лікарської комісії ВМКЦ Західного регіону від 04.11.2014 року №1898/1, вбачається, що прапорщику ОСОБА_1 було проведено медичний огляд ВЛК хірургічного та неврологічного профілів ВМКЦ Західного регіону 04.11.2014 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Стан після мінно-вибухової травми, акубаротравми, закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку (26.10.2014р.) у вигляді вегетативно-судинної нестійкості, після травматичного розриву обох барабанних перетинок, змішаної двобічної сенсоневральної приглуховатості при сприйнятті шепітної мови біля вушних раковин в стадії відновлення функції". Захворювання, так пов`язане з проходження військової служби /а.с. 83/.
З довідки військово-лікарської комісії ВЛК КАПД ВМКЦ ЗР від 29.10.2015 року №1502, вбачається, що прапорщику ОСОБА_1 було проведено медичний огляд ВЛК КАПД ВМКЦ ЗР 29.10.2015 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок (травми, поранення, контузії, каліцтва): "Наслідки мінно- вибухової травми, закритої черепно-мозкової травми (26.10.2014р.), струсу головного мозку у вигляді розсіяної органічної симптоматики, вегето-судинної нестійкості незначно вираженої з незначним порушенням функції центральної нервової системи. Наслідки акубаротравми (26.10.2014 р.) у вигляді хронічної двобічної сенсо-невральної приглухуватості при сприйнятті шепітної мови Зм на праве вухо та 5м на ліве вухо"; Травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини;" Ішемічна хвороба серця, атеросклероз вінцевих артерій, атеросклеротичний кардіосклероз, СН О. Атеросклероз аорти Хронічний панкреатит, латентна форма, стадія ремісії, без порушення функції підшлункової залози. Зміцнілі рубці в анальній ділянці після операції гемороїдектомії за Мілліган-Морганом (06.01.2015р.) з приводу хронічного комбінованого геморою третьої стадії, без порушення функції"; Захворювання, пов`язане з проходженням військової служби /а.с.84/.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 17.01.2018 року, заявник ОСОБА_1 визнаний інвалідом 3 групи безтерміново, травма пов`язана із захистом Батьківщини та йому показана легка підсобна праця /а.с.85/.
Згідно посвідчення серія НОМЕР_5 від 29.07.2015 року, ОСОБА_1 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни- учасників бойових дій /а.с 86/.
Згідно посвідчення серія НОМЕР_6 від 17.01.2018 року, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни /а.с 87/.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 був нагороджений медаллю "Захиснику Вітчизни", "Ветеран Війни", "За жертовність і любов до України", відзнакою Президента України "За участь в антитерористичній операції", орденом "За мужність" III ступеня /а.с.88-91/.

Як загальновідомо, у кінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Російської Федерації війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів. З цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.

Верховною Радою України з метою забезпечення додержання прав і свобод людини і громадянина, захист інтересів держави, державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах окупації прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII. Цей Закон визначив статус частини території України, як тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Також визначено дату початку тимчасової окупації - 20.02.2014 року.

З метою правової протидії агресору Верховною Радою України також прийнято Закон України «Про санкції» від 14.08.2014 №1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів щодо Російської Федерації.

Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, Російська Федерація продовжила свою військову агресію у відношенні до України.

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 року) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року).

Протягом травня 2014 року самоназвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон «Восток», а також задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України. Вказані факти закріплені постановою Верховної Ради України Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 № 337-VII.

23.08.2014 року розпочалося масове вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації.

На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29.08.2014 року у зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, Генеральний секретар НАТО А.Ф. Расмуссен кваліфікував вторгнення Збройних сил Російської Федерації через східний і південно-східний українсько-російський державний кордон як «серйозну ескалацію збройної агресії Російської Федерації проти України».

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року визначено, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.

Частиною 4 статті 2 даного Закону, визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-ХІІ).

Як підсумок, Україною за наслідками збройної агресії Російської Федерації прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.

Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Крім визнання окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України, міжнародною спільнотою та національним законодавством, суд вважає, що на таку вказують також джерела міжнародно-правового регулювання режиму окупації, а саме Гаазька конвенція про закони і звичаї сухопутної війни 1907 р., IV Женевська конвенція про захист цивільного населення під час війни 1949 р. і деякі положення Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 р., що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів 1977 р.

Таким чином, при вирішенні зазначеної справи знайшов своє підтвердження факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, що є загальновідомим та в силу ч.3 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Стаття 3 Загальної декларації прав людини (прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948) чітко встановлює, що кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Також судом застосовуються правова позиція, висловлена у постановах Верховного суду у справі №755/14659/16-ц, номер судового провадження 61-2927ск18 та в інших постановах цього суду у справах № 752/6366/16-ц, номер судового провадження 61-20978св18 від 21.08.2018,№ 428/8076/16-ц, номер судового провадження 61-190св18 від 21.08.2018, № 428/1397/16-ц, номер судового провадження 61-3831св18 від 06.06.2018, №243/7029/17, номер судового провадження 61-4411св18 від 12.04.2018, № 417/3852/17, номер судового провадження 61-4150св18 від 21.03.2018, №428/12368/16-ц, номер судового провадження 61-3832св18 від 21.03.2018, №363/2981/16-ц, номер судового провадження 61-4043св18 від 14.03.2018, в яких стверджено факт збройної агресії Російської Федерації проти України та зазначено, що встановлення факту причинно - наслідкового зв`язку між військовою агресією Російської Федерації та конкретними обставинами в житті заявників, можливо лише шляхом звернення до суду, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового шляху встановлення такого факту.

Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

У разі наявності виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом статті 1 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 08 липня 2004 року № 48787/99, § 333; рішення ЄСПЛ у справі «Catan and Others v. the Republic of Moldova and Russia» від 19 жовтня 2012 року №№ 43370/04, 8252/05 and 18454/06, § 109; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyan v. Azerbaijan» від 16 червня 2015 року № 40167/06, § 130).

Встановлення юридичного факту поранення заявника при виконанні обов`язку військової служби 26.10.2014 року на території Луганської області поблизу н.п. Сміле Слов`яносербського району Луганської області України, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, породжуватиме для заявника юридичні наслідки - набуття заявником статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Отже, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав саме заявника ОСОБА_1 . При цьому, відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника.

Враховуючи викладене, на підставі аналізу зазначених положень закону, суд приходить до висновку, що як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати судовий захист прав та свобод людини і громадянина, тобто саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до конституційних норм; право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя.

Незважаючи на те, що одну із заінтересованих осіб у цій справі визначено іноземну державу, правило про застосування щодо неї судового імунітету, передбачене ч.1 ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005, не порушено, з огляду на наступне.

По-перше, зазначена норма визначає імунітет від пред`явлення позову до іноземної держави та залучення її до участі у справі як третьої особи. Однак, у цьому випадку Російська Федерація бере участь як заінтересована особа у справі окремого провадження, а не виступає як сторона чи третя особа у справі позовного провадження.

По-друге, підставою подання громадянами України заяви про встановлення відповідного факту є тимчасова окупація Російською Федерацією частини території України. Як зазначено в абз.15 преамбули Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», дії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя грубо порушують принципи та норми міжнародного права. У ч.4 ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право» наведено випадки, коли Україна може застосувати реторсію - правомірні обмежувальні заходи у відповідь на аналогічні заходи іншої держави. Так, якщо в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з ч.1 та ч.2 цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру недостатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права. На необхідності врахування цих приписів закону наголошується у п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 № 13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя».

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що встановлення юридичного факту поранення заявника при виконанні обов`язку військової служби внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України можливе лише у судовому порядку, а викладені у заяві обставини підтверджуються матеріалами справи, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, так як встановлення даного факту породжує для заявника певні правові наслідки.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 263, 264, 265, 273, 317 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт травмування та захворювання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при виконанні обов`язку військової служби 26 жовтня 2014 року поблизу населеного пункту Сміле Слов`яносербського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересовані особи:

Міністерство соціальної політики України, місцезнаходження за адресою: 01601, м.Київ, вул. Еспланадна, 8/10, ;

Російська Федерація, адреса для листування: Посольство Російської Федерації в Україні, 03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27.

Повний текст судового рішення складено 23.04.2019 року.

Суддя: