У Х В А Л А

19 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 1321/3752/12

провадження № 61-7403 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О. та Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвали Львівського апеляційного суду від 22 січня та 18 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на постанови державного виконавця від 30 травня 2018 року про повернення виконавчих документів,

ВСТАНОВИВ :

У 2017 році ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою в якій просив скасувати постанову державного виконавця Червоноградського міського ДВС Марчук Н. П. від 30 травня 2018 року «Про повернення без виконання виконавчого листа № 1321/3725/2012 від 16 травня 2013 року», скасувати постанову державного виконавця Червоноградського міського ДВС Марчук Н. П. від 30 травня 2018 року «Про повернення без виконання виконавчого листа №454/1024/15-ц від 01 липня 2015 року», зобов'язати державного виконавця продовжити виконувати виконавчі дії по виконавчих листах № 1321/3725/2012 від 16 травня 2013 року та № 454/1024/15-ц від 01 липня 2015 року. Крім того, просив визнати постанови державного виконавця Марчук Н. П. від 30 травня 2018 року незаконними, оскільки вони на його думку базуються на сфабрикованих даних, наданих Львівською філію ДП «Сетам».

На обґрунтування вимог свої скарги зазначав, що вважає незаконними постанови державного виконавця Марчук Н. П. в межах зведеного виконавчого провадження ЄДРВП № 48543081 про повернення йому без виконання двох виконавчих листів, а саме листів №1321/3725/2012 від 16 травня 2013 року на підставі яких були відкриті ВП № 45650711 та ВП № 454/1024/ 15-ц від 01 липня 2015 року та ВП №48173178, які згодом були об'єднані в одне провадження ЄДРВП № 48543081, оскільки на реалізацію арештованого майна за допомогою Львівської філії ДП «Сетам» державний виконавець Марчук Н. П. виставила не все майно, яке було описане і арештоване у відповідності до акту від 14 липня 2016 року. Крім того державний виконавець Марчук Н. П. разом з експертами вчинили злочини у відповідності до вимог статей 366, 364, 365 та 367 КК України. Посилався на те, що притягнути до кримінальної відповідальності державного виконавця Марчук Н. П. є неможливим, оскільки вона є дружиною прокурора, а відтак цей факт свідчить про її безкарність. Крім того, посилався на те, що державний виконавець Марчук Н. П. прийняла за належний документ, накладну № 001020 від 25 травня 2015 року, таким чином допомогла його боржнику ОСОБА_6 не виконувати рішення Сокальського районного суду. Неналежним чином виконувати свої обов'язки їй допомагали начальники Червоноградського ДВС ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Зазначені дії свідчить про очевидну змову Марчук Н. П. з родиною ОСОБА_6 та слідчими ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, оскільки при проведенні виконавчих дій по виконавчих листах № 1321/3725/2012 від 16 травня 2013 року та № 454/1024/15-ц від 01 липня 2015 року державним виконавцем Марчук Н. П. неналежним чином були виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 17 грудня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанови державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марчук Н. П. від 30 травня 2018 року про повернення виконавчих документів стягувачу та зобов'язання державного виконавця продовжувати здійснювати виконавчі дії у виконавчих провадженнях - відмовлено.

Не погоджуючи із ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 17 грудня 2018 року ОСОБА_4 подав до Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу на це судове рішення та просив не стягувати судовий збір за подання апеляційної скарги посилаючись на пункт 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 17 грудня 2018 року залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків його апеляційної скарги та сплатити судовий збір.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд виходив з того, що посилання скаржника на пункт 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» є безпідставним, оскільки дана норма закону передбачає звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви про відшкодування шкоди завданої неправомірними діями органів державної влади та не може бути застосована при розгляді скарг на постанови державного виконавця.

Також суд посилався на те, що відповідно до статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З цих же підстав суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Однак такого клопотання не подано.

Ухвалу суду про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_4 не виконав

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 17 грудня 2018 року визнано неподаною та повернуто скаржнику у зв'язку з невиконанням вимог ухвали Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року щодо сплати судового збору за подання та розгляд його апеляційної скарги.

10 квітня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвали Львівського апеляційного суду від 22 січня та 18 лютого 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень.

Касаційна скарга мотивована тим, що законом не передбачена необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, тому висновок суду про необхідність сплати судового збору зроблено з порушенням норм процесуального права.

Крім того, скаржник просив поновити пропущений ним строк з підстав того, що копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду йому було направлено 23 березня 2019 року, а отримано ним 02 квітня 2019 року, що підтверджується копією конверта апеляційного суду.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що вказані заявником обставини щодо невчасного отримання ним копії оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції підтверджуються належними та допустимими доказами (копією конверта апеляційного суду), суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, тому клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку підлягає задоволенню.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Щодо оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року про залишення апеляційної скарги ОСОБА_4 без руху необхідно відмовити виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

А отже, виходячи з наведеного касаційна скарга ОСОБА_4 в частині оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року не підлягає касаційному оскарженню, оскільки можливість оскарження в касаційному порядку ухвали апеляційного суду про залишення його апеляційної скарги без руху цивільним процесуальним Кодексом України не передбачена.

Щодо оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_4

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Аналіз змісту оскаржуваної ухвали дає підстави для висновку про те, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статті 356 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Частиною другою статті 133 ЦПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

Відповідно до частини першої статті 258 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах: ухвали, рішення, постанови.

Перелік заяв і скарг, за подання яких не справляється судовий збір, наведений у частині другій статті 3 Закону України «Про судовий збір», і в цьому переліку відсутні скарги щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби.

У частині другій статті 4 Закону України «Про судовий збір» не встановлено ставки судового збору за подання скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби.

Проте підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставки судового збору за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на усі ухвали суду без винятку: для юридичною особи або фізичної особи-підприємця - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичною особи - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на усі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв і скарг, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 12-66гс18 (915/955/15) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду, № 61-16478св18 (334/7800/13-ц).

Згідно з частиною першої статті 4 Законом України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Суд апеляційної інстанції встановив, що судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року у цій справі справляється на загальних підставах.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм матеріального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а подана скарга є необґрунтованою, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною третьою статті 2, частиною першою статті 389, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвали Львівського апеляційного суду від 22 січня та 18 лютого 2019 року відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

А.О. Лесько

С. Ю. Мартєв