Постанова

Іменем України

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 490/342/17

провадження № 61-7683св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2017 року у складі судді: Чулуп О. С. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася із заявою про оголошення ОСОБА_5 померлим.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 вказувала, що є матір'ю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18 травня 1995 року.

З 08 лютого 2016 року ОСОБА_5 працював на судні «LETO» на посаді матроса.

17 травня 2016 року у період прямування судна в порт Момбаса, Кенія, її син зник з борту судна при нез'ясованих обставинах. За результатами пошуково-рятувальної операції ОСОБА_5 знайдено не було. У зв'язку із зникненням її сина з борту судна ОСОБА_4 вважала, що є підстави для оголошення його померлим з підстав, передбачених частиною першою 46 ЦК України.

Посилаючись на викладене, а також на те, що визнання померлим ОСОБА_5 є необхідним для вирішення питання щодо відшкодування шкоди, завданої його смертю, ОСОБА_4 просила оголосити ОСОБА_5 померлим.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року, в задоволенні заяви ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що звернувшись до суду, ОСОБА_6 не посилалась на зникнення ОСОБА_5 під час певного нещасного випадку, стихійного лиха або надзвичайної події, але вважала, що є підстави для оголошення її сина померлим до спливу трирічного строку, визначеного статтею 46 ЦК України, посилаючись при цьому на такі обставини: зникнення сина з борту судна 17 травня 2016 року у відкритому морі за нез'ясованих обставин та наявність підстав для припущення про вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Заявником не доведено та не підтверджено належними доказами, що ОСОБА_5 пропав безвісти з судна за обставинами, що загрожували його смерті або обставини його загибелі виникли внаслідок нещасного випадку. Тому правові підстави для оголошення ОСОБА_5 померлим, у зв'язку з відсутністю відомостей про місце його перебування протягом шести місяців, відсутні.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому посилається на те, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували статтю 46 ЦК України, оскільки діяльність, пов'язана із експлуатацією морського судна є джерелом підвищеної небезпеки.

Суди не дослідити такі докази: копію витягу кримінального провадження № 0002720, довідку з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію, заява ОСОБА_7, заяву ОСОБА_8, копію листа Посольства України в Республіці Кенія, копію листа Посольства України в Республіці Індія. Також суди не розглянули заяви про допит свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8 Вважає, що письмові пояснення капітана судна «LETO» є належним доказом, оскільки отримані консульським співробітником Посольства України в Республіці Кенія.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що відповідно до договору найму моряка від 20 січня 2016 року ОСОБА_5 був найнятий на судно «LETO» (прапор судна - Панама) на посаду матроса.

Заявник ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_5

Звертаючись із заявою, ОСОБА_6 посилалася на те, що її син ОСОБА_5 зник із судна «LETO» 17 травня 2016 року під час прямування судна в порт Момбаса, Кенія, при нез'ясованих обставинах.

Відповідно до частини першої та другої статті 46 ЦК України (в редакції, чинній на момент подання заяви про оголошення ОСОБА_5 померлим) фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Тлумачення частини першої та другої статті 46 ЦК України (в редакції, чинній на момент подання заяви про оголошення ОСОБА_5 померлим) свідчить, що цивільним законодавством передбачалося декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою:

по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років;

по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців;

по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру;

по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв'язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Суди встановили, що відсутні докази щодо факту зникнення ОСОБА_5 та наявності обставин, які доводять, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Встановивши, що відсутні підстави для оголошення ОСОБА_5 померлим, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні заяви.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель