Справа № 288/518/19
Провадження № 2/288/331/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей та сімї Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі відповідач) третя особа: Служба у справах дітей та сімї Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визначення місця проживання дитини, в якій вказує, що 22 червня 2013 року він уклав шлюб з ОСОБА_3.

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За його глибоким переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у нього так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги.

У зв'язку з цим, за рішенням Житомирського районного суду Житомирської області, шлюб між ними 13 вересня 2016 року було розірвано.

Син залишився на його утриманні та вихованні і постійно мешкає з позивачем, за його адресою. Його мати відповідач ОСОБА_3 забравши свої речі, добровільно змінила адресу проживання, де і створила нову сімю. Більше півтора року відповідач з сином не спілкується, його вихованням не займалась. Аліментів не сплачує, має заборгованість з її виплати в сумі 22719 гривень, а останнім часом вона раптом згадала про сина і хоче забрати його у нього на нове її місце проживання.

Зараз син мешкає разом з позивачем, він виховує його та забезпечує всім необхідним.

Позивач не згоден із тим, щоб син проживав з відповідачем, так як вона своєю поведінкою негативно впливає на нього, тому наполягає на визначенні місця проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним, його батьком - ОСОБА_6.

Вважає, що в інтересах сина проживати саме з ним, а не з його матір'ю.

Позивач на даний час має постійне місце роботи, його робочий день триває так, що він має час відводити дитину до садочка, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього.

Позивач має стабільний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Крім того, вони із сином проживають разом із його батьками, які допомагають йому доглядати його доки позивача не має вдома.

Відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання, мешкає у будинку, який не облаштований у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального розвитку сина, його навчання. Позивач проживає у належному його батькам будинку № 26 по вул. Незалежності в с. Ульянівка, Житомирського району.

В цьому будинку обладнана кімната для сина, щоб він міг мати здоровий сон, навчатися, гратися.

Щодо стосунків між сином і батьками позивача, то вони мають добрі стосунки один з одним. З самого дитинства вони разом з ним постійно піклуються про сина - онука, допомагають матеріально: купують разом з ним одежу, книги та продукти харчування.

Протягом всього часу син постійно вказує на своє бажання жити разом з позивачем, у зв'язку з тим, що дуже прив'язаний до нього, йому подобається у нього і його батьків, окрім того є можливість культурного розвитку дитини через наявність поруч із житлом культурно-масових закладів.

Позивач зазначає, що має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням сина, чого відповідач забезпечити не в змозі.

Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачем із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб син, через розлучення батьків, не був позбавлений піклування матері.

Спиртними напоями позивач не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до сина. Вважає, що перебування сина в сім'ї відповідача негативно вплине на його виховання та здоров'я, так як бувша дружина мешкає з другим чоловіком, якого син зовсім не знає і невідомо як на нього буде впливати стороння для нього людина.

Позивач вказує, що хоче дати сину освіту і добробут. Син також хоче жити з ним. За таких умов йому буде краще з ним. Відповідач не може дати сину ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоровя сина умов проживання.

Позивач просить визначити місце проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2, за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Ульянівка, вул. Незалежності, 26.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, судові витрати просить покласти на нього.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення.

Представник третьої особи служби у справах дітей та сімї Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області в судове засідання не зявився, надав до суду лист про слухання справи у відсутність їх представника. Позовні вимоги підтримують та просять розглянути їх у інтересах малолітньої дитини. Надали до суду висновок органу опіки та піклування сільської ради з питання визначення місця проживання дитини.

Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши сторони, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2016 року, розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 зареєстрований 22 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Попільнянського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 28. Вирішено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 гривень, починаючи з 03 червня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ТП № 200588, виданого 23 жовтня 2013 року виконавчим комітетом Строківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до довідки № 298 від 12 лютого 2019 року виданої виконавчим комітетом Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Улянівка, вул. Незалежності, 26, до складу сім'ї ОСОБА_2 входять: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 мати, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 батько, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 син. Син проживає за даною адресою без реєстрації.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує Денишівський дошкільний заклад «Сонечко». Вихованням та навчанням хлопчика займається батько дитини. Мати хлопчика жодного разу не відвідувала ДНЗ. У вихованні хлопчика не приймає участі, що підтверджується довідкою № 7 від 18 лютого 2019 року Денишівського дошкільного навчального закладу «Сонечко» Тетерівської сільської ради Житомирського району, Житомирської області.

Відповідно до постанови державного виконавця Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 14 листопада 2016 року, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 278/1332/16-ц виданого 05 жовтня 2016 року на підставі вищевказаного судового рішення.

Як вбачається з постанови державного виконавця Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 14 лютого 2019 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_3, що отримує дохід у ФОП ОСОБА_10, у розмірі 50 відсотків до виплати загальної суми боргу 29535 гривень 99 копійок.

Відповідно до довідки, розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 295 державного виконавця Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 14 лютого 2019 року, загальна сума заборгованості зі сплати аліментів боржником ОСОБА_3 станом на 01 лютого 2019 року складає 22719 гривень 99 копійок.

Також постановою державного виконавця Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 14 лютого 2019 року, на ОСОБА_3 за заборгованість зі сплати аліментів накладено штраф в розмірі 6816 гривень.

Як вбачається з ОСОБА_11 обстеження умов проживання від 06 березня 2019 року, було проведено обстеження умов проживання в будинку за адресою: с. Ульянівка, вулиця Незалежності, 26, Житомирського району Житомирської області, в сім'ї батька малолітнього ОСОБА_5 створені всі умови для його всебічного та гармонійного розвитку. ОСОБА_2 любить сина та гарно про нього піклується. Мати ОСОБА_3 участі у вихованні сина не бере. Не відвідує сина, не допомагає матеріально, не цікавиться його життям. Питання участі матері у вихованні сина залишається відкритим.

ОСОБА_2 працює в ПТ «Ломбард Заставне товариство «Діамантовий дім» на посаді експерта оцінювача згідно наказу за № 31/01/19-ос від 31 січня 2019 року з 01 лютого 2019 року по теперішній час з окладом згідно штатного розпису, що підтверджується довідкою Повного товариства «Ломбард заставлене товариство «Діамантовий дім» ТОВ «Монета» і Компанія» № 06/03.18 від 06 березня 2018 року.

Згідно довідки про доходи виданою ФОП ОСОБА_11 загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з 16 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року становить 22483 гривень 50 копійок.

ОСОБА_2 разом з сином проживають в будинку, який належить матері ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Улянівка, вул. Незалежності, 26, що підтверджується копією технічного паспорта та договором дарування від 29 січня 1996 року.

Відповідно до листа Денишівського дошкільного навчального закладу «Сонечко» Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 23 квітня 2019 року № 14, ОСОБА_5 відвідує даний заклад з 01 вересня 2017 року. Навчанням та вихованням хлопчика займається тато ОСОБА_2, бабуся і тітка ОСОБА_12. Мама хлопчика жодного разу не зявлялася у дошкільному закладі. Ніяким чином не намагалася побачити хлопчика, поговорити, обійняти чи поцілувати. Максим ніколи не згадує про свою маму, не називає її імя. У розмовах згадує тільки тата та бабусю. Тато для нього найголовніший у світі.

Як вбачається з висновку про звернення ОСОБА_12 виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 18 квітня 2016 року № 238, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, виконком Тетерівської сільської ради вважає доцільним рекомендувати ОСОБА_2 вирішити питання: прийняття участі матері, ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 або позбавлення її батьківських прав щодо дитини та повернення коштів соціальних виплат, які використані не за доцільним призначенням.

Згідно Висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого виконавчим комітетом Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 24 квітня 2019 року № 281, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, враховуючи особисту прихильність дитини до батька та факт того, що небезпеки для її життя та здоров"я за місцем проживання не має, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання його батька ОСОБА_2 в с. Улянівка Житомирського району Житомирської області.

Згідно частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_12 України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною ОСОБА_12 України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частини другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, в зазначеній статті вказано, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір'ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов'язком батьків діяти в її інтересах.

Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_12 України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов'язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також ураховуючи особливу прихильність ОСОБА_5 до батька,, приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійним місцем проживання батька ОСОБА_2.

У теперішній час, мешкаючи з батьком, ОСОБА_5 залишився проживати у звичному для нього середовищі, він продовжує відвідувати свій дошкільний навчальний заклад, спілкуватися зі своїми однолітками. Син має тісний зв'язок із батьком. Натомість стосунки з матірю не підтримує. У випадку зміни місця проживання малолітньої дитини, йому може бути нанесена психологічна травма.

Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дитини, суд вважає, що встановлення саме такого порядку проживання дитини призведе до налагодження стосунків між сином та матірю.

Також вищевказане підтверджується і практикою Верховного Суду у спорах про визначення місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суди, під час розгляду справ щодо місця проживання дитини, насамперед повинні виходити з інтересів самої дитини. При цьому мають бути враховані сталі соціальні звязки, місце навчання, психологічний стан тощо.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає дитині можливість висловлювати свої думки і приділяє їм належну увагу. Розглядаючи справи щодо місця проживання дитини, суди враховують рівність прав матері та батька і беруть до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Визначено, що під забороною розлучення дитини з матірю в контексті Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року слід розуміти не обовязковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обовязковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Велика Палата ВС зауважує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_12 України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні звязки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Зазначені обставини у їх системному звязку свідчать, що є всі підстави для задоволення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, судові витрати просив покласти на нього, тому керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно статті 141 ЦПК України.

Керуючись Конвенцією про права дитини; Законом України «Про охорону дитинства»; статтями 141, 150, 153, 155, 160-161 СК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей та сімї Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2, за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Ульянівка, вул. Незалежності, 26.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_13