Постанова

Іменем України

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 211/2242/17

провадження № 61-41773св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року у складі судді Ніколенко Д. М. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») про визнання недійсним договору фінансового лізингу.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2011 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Лізинг Україна» укладено договір фінансового лізингу

№ 00002691. За умовами укладеного договору, компанія надала від свого імені і через свого дилера продавця товариство з обмеженою відповідальністю «Грант Авто» у місті Дніпро транспортний засіб - VW Caddi Kombi 1.6 TDI рік виробництва 2011 на умовах: загальна вартість еквівалент 26 490,00 доларів США, при цьому авансовий платіж еквівалент

10 596,00 доларів США, обсяг фінансування еквівалент 15 894,00 доларів США, кількість платежів 60 місяців, лізинговий платіж еквівалент 495,44 доларів США. Вказаний договір є недійсним, з підстав відсутності у відповідача відповідної ліцензії, даний договір нотаріально не посвідчений. Умови договору пункт 6.4.2 є такими, щодо водять споживача в оману та протирічать Закону України « Про захист прав споживачів», тому що не містять визначення загальних комерційних умов при яких визначається грошовий еквівалент вартості транспортного засобу. Відсутність відомостей щодо повного обсягу кредитних зобов'язань, на думку позивача є нечесною підприємницькою діяльністю.

Після збільшення розміру позовних вимог у січні 2018 року, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 907 944,82 грн, еквівалент 31 585,91 доларів США, сплачених ним відповідачу.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 16 травня 2011 року

№ 00002691, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 273 528,46 грн, отримані за наслідками укладення договору фінансового лізингу.

Стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь держави судовий збір в сумі 2 735,28 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із доведеності позовних вимог в частині визнання укладеного договору фінансового лізингу недійсним, застосувавши положення статті 216 ЦК України, стягнув з відповідача отримані від позивача на виконання недійсного договору грошові кошти у розмірі 273 528,46 грн.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведено отримання ТОВ «Порше Лізинг Україна» на виконання умов укладеного спірного договору грошових коштів від позивача в іноземній валюті, а містяться докази перерахунку щомісячних лізингових платежів у гривні.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

28 липня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить змінити рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на його користь грошові кошти в розмірі 907 944,82 грн, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідача, повинен бути розрахований шляхом перемноження розміру лізингових платежів, визначених у договорі у доларах США, на офіційний курс долара США до Української гривні на день здійснення платежу.

Доводи інших учасників справи:

22 серпня 2018 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» через засоби поштового зв'язку подало до Верховного Суду надійшли відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 рокузалишити без змін.

06 вересня 2018 року адвокат Павлов М. В. через засоби поштового зв'язку подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2018 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року та постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року та постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року в частині визначення розміру коштів, які підлягають поверненню внаслідок недійсності правочину.

В іншій частині рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року та постанова апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року не оскаржуються, а тому відповідно до правил статті 400 ЦПК України не перевіряється.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 16 травня 2011 року між сторонами укладено договір про фінансовий лізинг № 00002691. Вартість об'єкту лізингу сторонами визначено у розмірі 26 490,00 доларів США, обсяг фінансування - 15 894,00 доларів США.

Згідно умов договору, лізингоодержувач повинен сплатити авансовий платіж еквівалент 10 596,00 доларів США та лізингові платежі - еквівалент

495,44 доларів США з кількістю лізингових платежів - 60 та строком лізингу (місяців) - 60, згідно додатка до договору про фінансовий лізинг від 16 травня 2011 року № 00002691, що є загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу та графік покриття витрат лізингових платежів (План відшкодування).

На виконання укладеного договору ОСОБА_4 сплачено ТОВ «Порше Лізинг Україна», грошові кошти у загальному розмірі 273 528,46 грн, що підтверджується квитанціями та рахунками - фактури (а. с.23-55).

Згідно акта прийому-передачі до договору лізингу від 16 травня 2011 року, сторони узгодили предмет лізингу, а саме, вартість предмета лізингу нового автомобіля Сaddi kombi, сірого кольору, за вартістю - 211 893,51 грн, авансовий платіж - 84 757,40 грн, обсяг фінансування - 127 136,11 грн, щомісячний платіж - 3 963,02 грн.

За правилами частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що позивачем не доведено отримання ТОВ «Порше Лізинг Україна» на виконання умов укладеного спірного договору грошових коштів від позивача саме в іноземній валюті, висновок судів про обсяг грошових коштів отриманих ТОВ «Порше Лізинг Україна» у сумі 273 528,46 грн є правильним. Правові підстави для стягнення з ТОВ «Порше Лізинг Україна» коштів у гривні, з урахуванням курсу валюти у доларах США з урахуванням на час ухвалення рішення суду - відсутні.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій в достатньо повному обсязі встановили права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірили доводи і заперечення сторін, дали їм належну правову оцінку, ухвалили рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки судів обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Щодо доводів касаційної скарги:

Посилання заявника на судову практику, наведену у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки аналіз наведених судових рішень, дає підстави дійти висновку, що предметом розгляду справ, на які посилається заявник, є зовсім інші договори, що не є тотожними договору про фінансовий лізинг

від 16 травня 2011 року № 00002691, який є предметом розгляду цієї справи.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року в частині стягнення з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_4 коштів в сумі 273 528,46 грн - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_4 коштів в сумі 273 528,46 грн залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська