Номер провадження: 22-ц/813/2542/19
Номер справи місцевого суду: 501/2342/15-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2017 року (одноособово суддя Пушкарський Д.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним, зупинення нарахування пені та відсотків, зобов`язання вчинити певні дії,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

19.05.2015 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі-Банк), і, остаточно уточнивши позов, просила: визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , визнати недійсним іпотечний договір від 27.09.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 6261, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ; зупинити нарахування Банком пені, відсотків, штрафних санкцій за договором про надання споживчого кредиту № 0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ; виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором від 27.09.2006 року, а саме на трикімнатну квартиру розташовану в будинку за АДРЕСА_3 ); зобов`язати ОСОБА_1 повернути Банку у натурі все, що вона отримала на виконання угоди за договором по надання споживчого кредиту № 0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, та іпотечним договором від 27.09.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6261; зобов`язати Банк повернути ОСОБА_1 у натурі все, що Банк отримав на виконання угод за договором про надання споживчого кредиту № ПОУ Н від 27.09.2006 року, та іпотечним договором від 27.09.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №6261.

Позов обґрунтовано наступним.

27.09.2006 року між ОСОБА_1 та Банком укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно якого Банк надав позивачці грошові кошти у розмірі 75 000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 27.09.2027 року. З метою забезпечення цього договору укладено іпотечний договір від 27.09.2006 року, за умовами якого позивачка передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Одночасно з цим, між Банком та позивачем укладено кредитний договір 27.09.2006 року на сплату страхових внесків. Станом на 01.05.2015 року, в рахунок погашення кредиту, вона сплатила Банку 66 325,89 доларів США.

Посилаючись на те, що Банк, у порушення Закону України «Про захист прав споживачів», не надав їй повної інформації стосовно умов договору, внаслідок чого умови кредитування, які вказані в договорі, не відповідають дійсній вартості кредиту, Банк ввів її в оману і не мав ліцензії на здійснення валютних операцій, у зв`язку з чим договір не відповідає чинному законодавству України, а його умови є несправедливим, позивачка просила про задоволення позову.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.06.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд: визнав недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , застосувавши наслідки недійсності правочину; визнав недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , застосувавши наслідки недійсності правочину; визнав недійсним іпотечний договір від 27.09.2006 року, зареєстрований в реєстрі за №6261, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , застосувавши наслідки недійсності правочину; стягнув з Банка на користь позивачки судові витрати в розмірі 3 766,80 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник Банка просить рішення суду від 20.06.2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, а саме ст. 27, 179, 212 ЦПК України, внаслідок чого невірно застосовані норми матеріального права, суд неповно та не всебічно з`ясував обставини справи, не дослідив наявні в матеріалах справи докази, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає: ухвалюючи рішення, суд посилався на те, що відповідачем не надані докази того, що позивачку, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту було ознайомлено у письмовій формі про умови кредиту, як того вимагає ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»; на думку суду, позивачка була ознайомлена лише з тією інформацією, яка викладена безпосередньо у змісті самого договору, який розроблений відповідачем; за висновком суду, відповідач на надав доказів про надання позивачці інших документів зокрема, у вигляді інформаційного листа банку чи пам`ятки позичальника, що свідчить про те, що відповідач, не вчиняв дій щодо ознайомлення позичальника з усіма умовами кредитування перед укладенням кредитного договору; з такими твердженнями погодитись неможливо, оскільки відповідно до п. 9.13 договору про надання споживчого кредиту від 27.09.2006 р. підписання даного договору позичальником свідчить про те, що: всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»; у даному випадку не порушене жодне право позивачки, оскільки вона мала змогу ознайомитись із всіма умовами оформлення кредитного договору попередньо, до підписання цього договору; якщо позивачка належним чином не ознайомилась із змістом інформаційного листа чи кредитного договору, в її діях вбачається особиста недбалість; позивачка, отримавши свій примірник кредитного договору, не була позбавлена права, у разі незгоди з умовами договору та якщо вбачала порушення своїх прав, відмовитися від його укладення або запропонувати у письмовому вигляді ті умови, які вона вважала би за необхідне зазначити у договорі (ст. 646 ЦК України); ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин і перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору, у даному випадку цей строк настав 27.09.2006 року, що підтверджується підписом позивачки у кредитному договорі № 47537000 ПОУ Н, однак, споживачка не скористалась своїм правом щодо відкликання згоди на укладення договору; за змістом ст. 1054, ст. 1048 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну та строк його дії, порядок одержання і розмір процентів, визначається договором; підписанням договору позивачка підтвердила, що ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, а також іншої, якої вимагало чинне законодавство України; права та обов`язки сторін детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі і вибір умов кредитування з боку позивачки був добровільним; при складенні висновку судово-економічної експертизи, експерт не взяв до уваги п. 1.6 кредитного договору, який передбачає черговість погашення грошових зобов`язань позичальника, а саме: 1) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 2) прострочена комісія (якщо буде мати місце прострочення); 3) строкові проценти; 4) строкові комісії; 5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції за договором; пунктом 1.6 абзац 2 кредитного договору передбачено, що у випадку переказу, перерахування грошових коштів на погашення будь-яких грошових зобов`язань позичальника за цим договором з порушенням вищевказаної у п .1.6 договору черговості, Банк вправі самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов`язань, відповідно до викладеної в п. 1.6 договору черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок; експерт всі кошти, що надходили від позичальника, зарахував на тіло кредиту; висновок експерта є лише одним із доказів і не має пріоритету перед іншими доказами та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами, відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦІК України, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; предметом дослідження експерта були відомості про сукупну вартість, проте експерт застосовує у висновку редакцію Закону України «Про захист прав споживачів» від 30.09.2015 року та постанову правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року і мотивує свої висновки про порушення прав позичальника, як споживача фінансових послуг банку із посиланням на норми матеріального права, які не підлягають застосуванню, оскільки оспорюваний правочин сторонами укладався відповідно до положень та вимог актів цивільного законодавства, що діяли у редакції чинній на час укладення сторонами кредитного договору, тобто станом на 27.09.2006 року, зокрема на п. 4 ст. 11 Закону №1023-ХІІ, в редакції від 30.09.2015 року, щодо необхідності зазначення у договорі про надання споживчого кредиту сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо) пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; між тим п. 4 ст.11 Закону №1023-ХІІ, в редакції , що діяла на 27.09.2006 року, визначає які відомості підлягають зазначенню в договорі про надання споживчого кредиту, у зв`язку з чим зміст оспорюваного кредитного договору відповідав вимогам ст. 11 Закону №1023-ХІІ, в редакції яка діяла станом на 27.09.2006 року; підписуючи оспорювані договори, позичальник підтвердила факт обізнанності з вартістю кредиту та умовами кредитування в іноземній валюті, договором та додатками до нього чітко визначені умови надання кредиту та його погашення.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивачка не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонам неоспорені такі обставини.

27.09.2006 року між ОСОБА_1 та Банком укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 ПОУ Н, згідно якого Банк надав позивачці грошові кошти у розмірі 75 000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 27.09.2027 року (а.с.7-14,215, 220-233 т.1).

У забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту, між сторонами укладено іпотечний договір від 27.09.2006 року, за умовами якого позивачка передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а.с.64-67 т.1).

В період з жовтня 2006 року по квітень 2014 року позичальник ОСОБА_1 здійснювала погашення кредиту за кредитним договором від 27.09.2006 року (а.с. 15-63 т.1).

За висновком судово-економічної експертизи від 09.11.2016 року: документально не підтверджується відповідність вимогам чинного законодавства оформлення операцій Банком з надання кредитних коштів позичальнику в частині оформлення касових документів; не підтверджується оформлення операцій Банком повноти та нарахування відсотків за користування позичальником кредитними коштами у розмірі 10,3% річних; станом на 26.09.2014 року позичальник здійснила переплату у розмірі 13 719 доларів США (77 815,75-64 095,78); не підтверджується сума заборгованості позичальника за випискою по кредитному договору за період з 27.09.2006 року по 29.04.2015 року по рахунку 2233 у розмірі 44 336,17 доларів США; через ненадання необхідних письмових доказів по договору № 0 ПОУ Н від 27.09.2006 року в частині підтвердження операцій Банка відображення в обліку щодо видачі та погашення кредиту заборгованості у розмірі 1 227,10 доларів станом на 27.09.2007 року, 27.09.2008 року, 27.09.2009 року, 27.09.2010 року, 27.09.2011, 27.09.2012, 27.09.2013, 27.09.2014, 27.09.2015 року, не є можливим (а.с.159-167 т.1).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з оспорення правочинів, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів».

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у частині визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , визнання недійсним іпотечного договору від 27.09.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №6261, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 виходив з того, що з урахуванням висновків експерта та наданих доказів, Банк, під час укладення з ОСОБА_1 кредитного договору, приховав він неї повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту і вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, тобто навмисно ввів другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ст. 230 ЦК України), тому договір про надання споживчого кредиту і похідний від нього договір іпотеки слід визнати недійсними (а.с.237-241 т.1).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин, ст. 215 ч.ч.1,3 ЦК України).

ОСОБА_1 , як на підставу для визнання оспорюваних правочинів недійсними, у тому числі, посилалась на ст. 230 ЦК України, стверджуючи що кредитний договір укладено під впливом обману з боку працівників Банка.

Якщо одна сторона правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ст. 229 ч.1 ЦК України).

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

У розумінні ст. 230 ч.1 ЦК України, правочин може бути визнано вчиненим під обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел, тому встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Зважаючи на викладене, істотними умовами кредитного договору, відповідно до чинного законодавства, є умови про предмет, ціну та строк його дії.

Зобов`язання повинні виконуватися належним і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Тобто належним виконанням зобов`язання за кредитним договором з боку позичальника є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, в розмірі та у валюті, як це було визначено договором.

За умовами кредитного договору, строк погашення кредиту у розмірі 75 000 доларів США і процентів (10,3% річних протягом 30 календарних днів з дати видачі кредиту, а по закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитна процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2, у випадку, якщо Банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування у порядку, передбачено п.9.2 договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором у попередні місяці) визначений до 27.09.2027 року (п.п.1.1.,1.2.1,1.3.1 договору, а.с.7, 7 зворот т.1).

Під час укладення договору ОСОБА_1 ознайомлено з умовами договору: про кредитні умови, у тому числі про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність або порушення умов договору, що підтвердила позичальник своїм підписом на договорі і про що, зокрема, йдеться у п. 8.2. договору (а.с.9 зворот т.1), що відповідало положенням ст. 11 ч.4 Закону України "Про захист прав споживачів» на час укладення договору, тобто станом на 27.09.2006 року.

ОСОБА_1 самостійно звернулася до Банка із письмовою заявою, в якій просила надати їй кредит та зазначила його суму, строк, валюту та мету отримання кредитних коштів, що підтверджується копією анкети-заяви позичальника (а.с.209-213, т.1).

Виконання обов`язків за кредитним договором позичальник ОСОБА_1 розпочала у жовтні 2006 року і припинила їх виконувати у вересні 2014 року.

Та обставина, що позивач протягом тривалого часу виконувала умови договору, погашаючи кредит разом із процентами свідчить про схвалення позичальником у вересні 2006 року умов укладеного правочину, намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав чи інтересів під час укладення правочину.

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що сторони договору № 0 ПОУ Н від 27.09.2006 року досягли згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору, тобто про предмет, ціну та строк його дії.

Доводи позивачки про невідповідність правочину ст. 11 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими з таких підстав.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною (ст. 11 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній станом на 27.09.2006 року).

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки (ст. 11 ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній станом на 27.09.2006 року). .

Законом України від 22.09.2011 року внесені зміни до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема частину першу доповнити абзацом третім такого змісту: "Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється"; підпункт "д" пункту 2 частини другої викладено в такій редакції: "д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту"; після абзацу другого доповнити новим абзацом такого змісту: «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною". У зв`язку з цим абзаци третій-десятий вважати відповідно абзацами четвертим-одинадцятим; абзац шостий викласти в такій редакції: детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням

договору про надання споживчого кредиту".

Зважаючи на те, що положення п. 2 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в редакції від 22.09.2011 року та постанова Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року щодо необхідності зазначення у договорі про надання споживчого кредиту детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов 'язаних з одержанням, погашенням кредиту та укладенням договору про кредиту, були прийняті після укладення оспорюваного правочину від 27.09.2006 року, доводи позивачки і висновки експерта із посиланням на порушення Банком або не застосування ним під час укладення договору зазначених норм матеріального права, є безпідставними.

Зміни до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» були внесені в 2011 році у зв`язку із прийняттям Закону №3795-VI від 22.09.2011р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин сенаторами та споживачами фінансових послуг» і тому не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між сторонами 27.09.2006 року.

Банк, станом на 27.09.2006 року, мав право здійснювати торгівлю іноземною валютою та надавати кредити резидентам в іноземній валюті за генеральною банківською ліцензією Національного банку України, що передбачено п.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (а.с.204-208 т.1).

Висновок експерта від 09.11.2016 року про те, що: документально не підтверджується відповідність вимогам чинного законодавства оформлення операцій Банком з надання кредитних коштів позичальнику в частині оформлення касових документів; не підтверджується оформлення операцій Банком повноти та нарахування відсотків за користування позичальником кредитними коштами у розмірі 10,3% річних; станом на 26.09.2014 року позичальник здійснила переплату у розмірі 13 719 доларів США (77 815,75-64 095,78); не підтверджується сума заборгованості позичальника за випискою по кредитному договору за період з 27.09.2006 року по 29.04.2015 року по рахунку 2233 у розмірі 44 336,17 доларів США; через ненадання необхідних письмових доказів по договору № 0 ПОУ Н від 27.09.2006 року в частині підтвердження операцій Банка відображення в обліку щодо видачі та погашення кредиту заборгованості у розмірі 1 227,10 доларів станом на 27.09.2007 року, 27.09.2008 року, 27.09.2009 року, 27.09.2010 року, 27.09.2011, 27.09.2012, 27.09.2013, 27.09.2014, 27.09.2015 року не є можливим, - не приймається до уваги, оскільки висновки експерта, насамперед, стосуються питань виконання кредитного зобов`язання, наявності заборгованості та обґрунтованості заборгованості у розмірі 44 336,17 доларів США, яку нарахував Банк, які не є предметом та підставою позову у даній справі.

Всупереч ст. ст. 77-81 ЦПК України (ст. ст. 57-60 ЦПК України у редакції станом на 20.06.2017 року), ствердження позивачки про те, що відсутність детального розпису відсоткової ставки кредиту є тими обставинами, які перешкоджали їй укласти оспорюваний правочин, Банк навмисно і цілеспрямовано своїми винними діями ввів її в оману щодо відсоткової ставки та вартості кредиту і це вплинуло на укладення нею правочину, що підприємницька діяльність Банка, як кредитора, є нечесною і під час укладення кредитного договору з боку Банка існувало свідоме приховування реальної відсоткової ставки та сукупної вартості кредитного договору, діями Банка позичальника введено в оману щодо обставин, які вплинули на вчинення нею правочину, неправомірнтй вплив Банка на її волевиявлення для спонукання останньої укласти оспорюваний правочин належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не підтверджені.

Неможливість позичальника оцінити у сукупності умови договору щодо витрат на його обслуговування та здорожчання, у розумінні ст. 230 ч.1 ЦК України, не є обманом зі сторони Банку.

За таких обставин, доводи ОСОБА_1 про відсутність у договорі орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуг, детального розпису загальної вартості кредиту, жорстких обов`язків позивача та бланкетного характеру зобов`язання надавання послуг, дискримінаційних умов зміни відсоткової ставки, є безпідставними.

Позичальник не довела і наявність у діях Банка нечесної підприємницької дільяності.

Позичальник особисто обрала контрагента, валюту свого банківського кредитування, форму і умови кредитування, тобто зробила свій вибір свідомо, а тому повинна була усвідомлювати всі можливі у зв`язку з цим фінансові ризики.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє у позові в частині визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 із застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 із застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним іпотечного договору від 27.09.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №6261, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 із застосування наслідків недійсності правочину, за недоведеністю позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те що матеріали цивільної справи не містять кредитного договору №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року на сплату страхових внесків (а.с.89 т.1)

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи та аргументи представника Банка в апеляційній скарзі про недоведеність позовних вимог, невірне застосування судом норм матеріального права, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду в частині з прийняттям у цій частині нового судового рішення.

Позивачка, у встановленому законом порядку, не оскаржила рішення суду в частині відмови їй у позові про зупинення нарахувань Банком пені, відсотків, штрафних санкцій за договором про надання споживчого кредиту № 0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, виключення з реєстру обтяжень та заборон відчуження запису про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором від 27.09.2006 року, про зобов`язання її повернути Банку у натурі все, що вона отримала на виконання угоди за договором по надання споживчого кредиту № 0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, та іпотечним договором від 27.09.2006 року про зобов`язаня Банка повернути їй у натурі все, що Банк отримав на виконання угод за договором по надання споживчого кредиту № ПОУ Н від 27.09.2006 року, та іпотечним договором від 27.09.2006 року. Апеляційна скарга Банка також не містить доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції у цій частині.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що позивачка не довела порушення її прав чи інтересів, за захистом яких вона звернулась до суду, відсутні підстави для ствердження про порушення Банком її прав чи інтересів.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Приймаючи до уваги, що висновки суду не відповідають обставинам справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, суд порушив норми матеріального права і неправильно застосував норми ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції у частині скасуванню з прийняттям у скасованій частині нового судового рішення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга представника Банка підлягає задоволенню, у зв`язку з чим судові витрати Банка у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 4 547,40 гривень, які документально підтверджені (а.с.23 т.2), підлягають стягненню із позивачки на користь Банка .

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2017 року у частині визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 із застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 із застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним іпотечного договору від 27.09.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №6261, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 із застосування наслідків недійсності правочину, стягнення судових витрат - скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у позові до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 із застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 із застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним іпотечного договору від 27.09.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №6261, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 із застосування наслідків недійсності правочину.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІІН НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 547, 40 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 27.05.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков