ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року

м.Суми

Справа №2-327/12

Номер провадження 22-ц/816/2881/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра",

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Буланова Олексія Михайловича на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2012 року в складі судді Янголя Є.В., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено - 22 лютого 2012 року,

в с т а н о в и в:

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра", у жовтні 2011 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі Філії ПАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» заборгованість за кредитним договором від 22.05.2008 р. № 15/2008/441703/443 в сумі 373585 грн. 28 коп., з яких: 231492 грн.05 коп. заборгованість по сумі кредиту, 95758 грн. 55 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 17285 грн. 35 коп. - заборгованість по пені, 12758 грн. 10 коп. - інфляційні збитки, 16291 грн. 23 коп - штраф. Також, позивач просив суд вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що 22.05.2008 року між Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 15/2008/441703/2/443, за умовами якого, останній отримав кредит в розмірі 250 000 грн. на умовах строковості, платності та повернення. В якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, між ОСОБА_2 та Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра" було укладено договір поруки від 22 травня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань

Відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору, позичальник зобов`язався в порядку та на умовах визначених договорами повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту. В порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого на день подання позовної заяви має заборгованість перед позивачем в сумі 373585 грн. 28 коп., з яких: 231492 грн.05 коп. заборгованість по сумі кредиту, 95758 грн. 55 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 17285 грн. 35 коп. - заборгованість по пені, 12758 грн. 10 коп. - інфляційні збитки, 16291 грн. 23 коп - штраф.

Крім того, позивач зазначив, що у разі порушення позичальником обов`язків встановлених кредитним договором, він має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором від позичальника та поручителя в солідарному порядку.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21.02.2012 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 373585грн. 28 коп.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в рахунок відшкодування судового збору по 850 грн. з кожного та в рахунок відшкодування витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи по 60 грн. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині визначення суми заборгованості за кредитним договором та ухвалити в цій частині нове про зменшення суми стягнутої заборгованості.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивачем вже було пред`явлено до нього вимогу, як до майнового поручителя та звернуто стягнення на предмет іпотеки, відповідно до укладеного кредитного договору, шляхом пред`явлення позову, який було задоволено рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28.04.2010 року. Вказує, що з дня пред`явлення позову до Сумського районного суду Сумської області у позивача припинилося право на нарахування передбачених в договорі відсотків.

Відповідачем ОСОБА_1 апеляційна скарга на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2012 року не подавалася, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду першої інстанції переглядається лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено.

Сторони в судове засідання не прибули, але належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 250 000 грн. з кінцевим терміном повернення 21.05.2015 р. Поручителем за вказаним кредитним договором виступав ОСОБА_2 В зв`язку з тим, що боржник не виконав взятих на себе зобов`язань, до нього та поручителя позивачем виставлялися вимоги про дострокове повернення кредиту. Станом на день розгляду справи відповідачі мали заборгованість в розмірі 373585 грн. 28 коп., з яких: 231492 грн.05 коп. заборгованість по сумі кредиту, 95758 грн. 55 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 17285 грн. 35 коп. - заборгованість по пені, 12758 грн. 10 коп. - інфляційні збитки, 16291 грн. 23 коп. - штраф. Оскільки, боржник та поручитель відповідають перед кредитором солідарно, то наявні всі підстави для стягнення з них суми заборгованості в солідарному порядку в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, 22.05.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Надра" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 15/2008/441703/2/443, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 250 000 грн. зі строком повернення до 21 травня 2015 року. Відповідно до умов вищевказаного договору плата за користування кредитними коштами складає 18,9 % річних (п.1.3 Кредитного договору). Розділом 3 Кредитного договору від 22.05.2008 року визначено, що для забезпечення виконання зобов`язань по цьому Договору ОСОБА_2 (іпотекодавець) передає в іпотеку жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 оціночною вартістю 359 000 грн. 00 коп. та земельну ділянку оціночною вартістю 27261,00 грн. за цією ж адресою. (том 1, а.с.8). Таким чином, вказаний договір було забезпечено іпотекою. Разом з тим, 22.05.2008 року між ОСОБА_2 та Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра" було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 цього Закону визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України (ст. 3 Закону).

Статтею 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Таким чином, іпотека є різновидом застави.

З вищевикладених правових норм вбачається, що іпотека нерозривно пов`язана з основним зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частиною 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами пп. 5.3 та 6.14 Кредитного договору від 25.02.2008 року у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань по погашенню заборгованості по кредиту та (або) сплаті відсотків за користування кредитом, банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та (або) процентів, суму неустойки і збитків, передбачених кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що через невиконання боржником своїх зобов`язань, позивач звернувся до Сумського районного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_2 про дострокове повернення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки і рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28.04.2010 року позов було задоволено. Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 22.05.2008 року № 15/2008/441703/2/443 на житловий будинок з надвірними будівлями, та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які були передані в іпотеку ОСОБА_2 Таким чином, звертаючись суду з позовом до майнового поручителя, позивач фактично зажадав від нього дострокового повернення кредитних коштів та сплати нарахованих відсотків за користування ними і пені, чим змінив строк виконання договору.

Із встановлених рішенням Сумського районного суду Сумської області обставин справи, які ніким не спростовувались вбачається, що заборгованість по кредиту яка утворилася станом на 23.12.2009 року, тобто на день пред`явлення вимоги до майнового поручителя становить 251687 грн.81 коп. (том. 2; а.с. 18). Структура вказаної заборгованості на момент пред`явлення вимоги до майнового поручителя складалась: 231492 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 17448,03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування тілом кредиту,заборгованість по пені 1315,29 грн.

Водночас, у структурі заборгованості відсутні інфляційні збитки та штраф. Крім того, якщо порівнювати структуру боргу, яка утворилася станом на день пред`явлення вимоги до майнового поручителя та станом на день пред`явлення позову про стягнення заборгованості вбачається, що позивачем, після пред`явлення позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, серед іншого, було нараховано 78310,52 грн. відсотків за користування кредитними коштами та 15970,06 грн. пені.

Колегія суддів звертає увагу на те, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. При цьому згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється.

Водночас, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. (ч. 2 ст. 551 ЦК України)

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, пені та штрафи припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність нарахування позивачем 78310,52 грн. - відсотків за користування кредитними коштами; 15970,06 грн. - пені та 16291 грн.23 коп. - штрафу.

В разі невиконання позичальником умов договору після пред`явлення вимоги до боржника, права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічну правову позицію висловила Велика палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 4 ст. 367 ЦК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до

ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пред`являючи вимогу до ОСОБА_2 , як до майнового поручителя за договором іпотеки позивач фактично змінив строк виконання договору. З матеріалів справи вбачається, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки через невиконання основного зобов`язання була задоволена рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28.04.2010 року по справі № 2-184/2010. Отже, саме з 28.04.2010 року настав строк виконання основного зобов`язання по вказаному кредитному договору.

Таким чином, право позивача на пред`явлення вимоги до поручителя сплило 29.10.2010 року, оскільки саме з цього моменту договір поруки вважається припиненим у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин). З матеріалів справи вбачається, що вимогу про сплату боргу ОСОБА_2 , як до поручителя, банк направив 12.10.2011 року (а.с. 17), тобто через 1 рік 5 місяців 16 днів після настання строку виконання основного зобов`язання. Однак, вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, в результаті чого, останнім було невірно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин.

За таких обставин суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог по відношенню до ОСОБА_2 , як поручителя.

Враховуючи вищевикладене, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі п. 1, 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню і ухваленню нового рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення з нього заборгованості по кредитному договору на користь ПАТ КБ «Надра», а також понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Буланова Олексія Михайловича задовольнити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21.02.2012 року в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 373585 грн. 28 коп. та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» 850 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування судового збору, а також 60,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в сумі 373585 грн. 28 коп. на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» відмовити.

В іншій частині залишити без змін

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2550 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко