гСправа № 358/258/18 Провадження № 2/358/19/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про відшкодування збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути із АТ «Укртрансгаз» на його користь збитки в розмірі 390216,07 грн. та 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що Богуславський районний суд Київської області своїм рішенням від 10 листопада 2015 року по справі №358/1223/15-ц задовольнив його позов до ПАТ «Укртрансгаз» та поновив на роботі з 06 травня 2015 року на посаді інженера групи метрології дільниці автоматизації виробництва та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Черкаситрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз».

Крім того, Богуславський районний суд Київської області своїм рішенням від 31 серпня 2017 року задовольнив його позов до ПАТ «Укртрансгаз» та постановив стягнути з відповідача на його користь 217416 гривень 26 коп. середнього заробітку, 35581 гривню 55 коп. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та 10000 грн моральної шкоди.

19 січня 2018 року Апеляційний суд Київської області своєю постановою змінив рішення Богуславського районного суду по справі №358/630/17 від 31.08.2017 і постановив стягнути з ПАТ «Укртрансгаз» на його користь 291929,35 гривень середньої заробітної плати. В решті, рішення Богуславського районного суду від 31.08.2017 залишено без змін.

Позивач вважає, що відповідач своїми неправомірними діями (незаконне звільнення) та злочинною бездіяльністю (невиплата заробітної плати) завдав йому збитків, які він оцінює в 390216,07 гривень.

Так, на переконання позивача у разі, коли б ПАТ «Укртрансгаз» незаконно не звільнив його із займаної посади, то відповідно до колективного договору він, як член профспілки та учасник АТО і його сім`я мали б змогу відпочити у оздоровчих закладах, а саме в ДОЗ «Чайка» та санаторії «Прикарпатська ватра» на пільгових умовах.

Згідно його розрахунків із врахуванням вартості відпочинку невикористані можливості становлять 07.2015 р. - 5880 грн = 0,9 х 280 грн х 21 день (ДОЗ «Чайка»); 07.2016р. = 15435 = 2 х 367,5 грн х 21 день (ДОЗ «Чайка»); 07.2017р. = 18396 грн = 2 х 438 грн х 21 день (ДОЗ «Чайка»);

12.2016 р. = 53263,35 грн = 685,50 х 0,9 х 3 х 21 + 685,50 х 21 (Прикарпатська Ватра); 08.2017р. = 112665 грн = 1450 х 0,9 х 3 х 21 + 1450 х 21 (Прикарпатська Ватра).

Упущені можливості - недоотримані ним кошти згідно колективного договору на 2016-2018 р.р. внаслідок незаконного звільнення з роботи, а саме: 09.2015р. та 09.2016р. = 6413 грн. і 9001 грн. (премії в розмірі окладу на День газовика); 03.2017р. = 13217,17 грн. (премія за виконання показників фінансово- господарської діяльності за 2016р. у розмірі середньомісячної зарплати); 04.2016 р., 07.2016 р., 10.2016 р., 01.2017 р., 04.2017 р., 07.2017 р., = 3345,93 грн., 3405,88 грн., 3199,12 грн., 3037,55 грн., 3375,11 грн., 3575,48 грн. (квартальні премії, які мінімально становлять 30% зарплати).

Позивач також зазначає, що в разі своєчасної виплати заробітної плати, він мав би реальну можливість отримати доходи у вигляді процентів, поклавши дані кошти в фінансову установу на депозитний рахунок по діючій на той час ставці. За його розрахунком недоотримані проценти по депозиту становлять 129437,11 гривень. На переконання позивача право на стягнення із відповідача вказаної суми у вигляді упущеної вигоди він має відповідно до положень ст. 22 ЦК України.

Позивач також стверджує, що незаконні дії відповідача призвели до погіршення фінансово-матеріального стану його сім`ї та неможливості скористатися своїми правами та пільгами, передбаченими чинним законодавством і іншими нормативними актами. Протиправна поведінка відповідача впливає на його соціально-психологічний стан, завдає йому великих душевних страждань та мук, а також змушує витрачати свій особистий час та кошти на судовий розгляд по вирішенню створених відповідачем проблем. Все це призвело до втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало додаткових зусиль для організації його життя та завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює в 100000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на вищевказані факти та докази.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив суду, що на порушення пункту третього частини третьої статті 175 ЦПК України позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми позову 331338,74 грн., а лише викладено його бажання щодо стягнення з відповідача суми збитків, які не ґрунтуються на жодній нормі права та не підтверджуються належними письмовими доказами.

В позовній заяві у справі № 358/630/17 про стягнення заробітної плати позивач зазначав, що з 11.05.2015 його було мобілізовано до лав Збройних сил України для проведення антитерористичної операції на сході України і до цього часу він перебуває на службі в ЗСУ за контрактом. Також посилався на те, що відповідно до ст. 119 КЗпП України за військовослужбовцями даної категорії зберігається робоче місце та заробітна плата, однак незважаючи на рішення суду та наказ про поновлення на роботі, заробітна плата йому не виплачується починаючи з 06.05.2015 по 01.05.2017, надалі до 31.08.2017, що призвело до втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало додаткових зусиль для організації його життя.

При цьому ОСОБА_1 не надав відповідачу необхідних для здійснення нарахувань згідно статті 119 КЗпП України оригіналів документів, що підтверджують його призов на військову службу під час мобілізації та перебування у Збройних Силах України з 11.05.2015, як того вимагає чинне законодавство України. Починаючи з 05.05.2015 по даний час на робоче місце не з`являвся, не працював, не виходив на особистий зв`язок, його місцезнаходження не було встановлене та документально не підтверджене.

Матеріалами справи № 358/630/17 підтверджується місце перебування позивача після звільнення 06.05.2015, проте документальні докази роботи за контрактами Акціонерному товариству «УКРТРАНСГАЗ» ним не подавалися, а надані лише під час апеляційного розгляду, після запитань колегії апеляційного суду, що спростовує доводи ОСОБА_1 відносно вчинених додаткових зусиль організації його нормального життя та моральних страждань, яке залежало б від відповідача.

Також представник відповідача вказує на те, що після звільнення ОСОБА_1 з роботи та проведення з ним остаточного розрахунку, надалі будь-які виплати йому не проводились із зазначених вище підстав, за відсутності будь-яких підтверджуючих документів для здійснення виплат та невирішеного остаточно питання про поновлення його на роботі, що спростовує вказані вище його твердження.

Стосовно членства ОСОБА_1 у профспілці, то відсутня будь-яка інформація щодо виключення його із членів профспілки. Заяви про оздоровлення позивача та членів його сім`ї на адресу відповідача від ОСОБА_1 не поступали.

Щодо виплати премій, то вони виплачуються працівникам за фактично відпрацьований час, за умови виконання показників фінансово-господарської діяльності Товариства. ОСОБА_1 фактично перебував у Збройних силах України за контрактами і оскільки своєю особистою працею не вносив вагомий трудовий внесок у розвиток та підвищення ефективності роботи товариства, то тим самим він не мав законного права отримувати премії.

Тому, на переконання представника відповідача відсутні правові підстави для отримання позивачем збитків, на які він вказує в своєму позові. Крім того зазначені факти свідчать про відсутність у ОСОБА_1 моральних страждань та права на відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача також зазначив, що позивач в позовній заяві посилається на рішення та постанови судів першої та апеляційної інстанцій, які розглядали справи, що носять характер та предмет індивідуального трудового спору, тобто, розглядалися неврегульовані розбіжності між працівником та роботодавцем, які регулюються нормами трудового права. Тому дана справа не може бути розглянута відповідно до положень ст. 22 ЦК України за відсутністю цивільно-правових відносин між сторонами та обставин щодо порушення цивільного права позивача.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 працював на посаді інженера групи метрології дільниці автоматизації та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Черкаситрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» та був звільнений з роботи наказом начальника Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів №40-к від 06.05.2015 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до пункту 3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року по справі №358/1223/15-ц позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» було задоволено, скасовано наказ начальника Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів №40-к від 06.05.2015 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера групи метрології дільниці автоматизації виробництва та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів з 06 травня 2015 року. У відповідності до ч. 5 ст. 235 КЗпП України та п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1

08 грудня 2016 року Апеляційний суд Київської області розглянув апеляційну скаргу ПАТ «Укртрансгаз» та своєю ухвалою залишив рішення Богуславського районного суду від 10.11.2015 року без змін.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 по справі №358/630/17 задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» та постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 217416,26 грн. середнього заробітку за період з 01 травня 2015 року по 31 серпня 2017 року, 35581,55 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та 10000 грн. моральної шкоди.

19.01.2018 Апеляційний суд Київської області своєю постановою по справі №22ц780/79/2018 змінив рішення Богуславського районного суду по справі №358/630/17 від 31.08.2017 і постановив стягнути з ПАТ «Укртрансгаз» на користь позивача 291929,35 грн. середнього заробітку за період з 06 травня 2015 року по 31 серпня 2017 року. В решті рішення Богуславського районного суду від 31.08.2017 залишено без змін.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року по справі №358/630/17 встановлено, що позивач ОСОБА_1 11.05.2015 був мобілізований до лав Збройних Сил України для проведення антитерористичної операції на сході країни і до цього часу він перебуває на службі в ЗСУ за контрактом.

При цьому було прийнято до уваги наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.05.2015 року №22, довідку т.в.о військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27 лютого 2017 року №35, якими підтверджено, що ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року» «Про часткову мобілізацію» 11.05.2015 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 і проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 по 04.08.2016 року.

На даний час позивач перебуває на військовій службі за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді начальника відділення забезпечення.

Позивачем звернуті вимоги до відповідача про стягнення збитків у вигляді невикористаних можливостей, упущених можливостей, недоотриманих процентів по депозиту за період 2015-2017 р.р., всього в розмірі 390216,07 грн. та 100000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що зазначені вимоги позивача є безпідставними та не грунтуються на положеннях чинного законодавства України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 119 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Позивач ОСОБА_1 , який 11 травня 2015 року був мобілізований до лав Збройних Сил України для проведення антитерористичної операції на сході країни і до цього часу перебуває на службі в ЗСУ за контрактом, має право на гарантії та пільги відповідно до законів України «Про збройні сили України», «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про збройні сили України» соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) і спеціальні збори, та членів їх сімей здійснюється відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей мають право не більше одного разу на рік на санаторно-курортне лікування та відпочинок у санаторіях, будинках відпочинку, пансіонатах і на туристських базах Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів з пільговою оплатою вартості путівок у розмірах та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період», а саме в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17) установлено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» (Указ № 303/2014). Також у цій справі наголошується, що Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Таким чином, з урахуванням наведеного за позивачем до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, а саме в АТ «Укртрансгаз», а також він має право на виплату грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України, він та члени його сім`ї мають право не більше одного разу на рік на санаторно-курортне лікування та відпочинок у санаторіях, будинках відпочинку, пансіонатах і на туристських базах Міністерства оборони України.

Положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України передбачають право позивача на збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, але дана норма закону не передбачає право на отримання інших виплат, в тому числі премій в тих розмірах, які отримують працівники на підприємстві, а також не передбачає право на санаторно-курортне лікування.

Крім того, відповідно до додатку №18 до Колективного договору АТ «Укртрансгаз» на 2016-2018 роки: п. 1.2 премія виплачується за умови виконання показників фінансово господарської діяльності за звітний квартал, що затверджуються та доводяться Товариством; п. 4.8 премія нараховується на середньомісячну винагороду за посадовими окладами за фактично відпрацьований час у звітному кварталі.

Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача недоотриманих процентів по депозиту, суд враховує наступне.

Так, згідно частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач посилається на порушення відповідачем норм ст. 22 ЦК України.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають; наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення збитків у вигляді недоотриманих процентів за депозитом в розмірі 129437,11 грн. позивач зазначає статтю 22 ЦК України, але в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення із відповідача упущеної вигоди, оскільки позивачем не доведено факту порушення його цивільного права, що є обов`язковим для застосування положень ст. 22 ЦК України, а також не доведено наявність збитків, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між збитками і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в їх заподіянні.

Із рішення та постанови судів першої та апеляційної інстанцій, які розглядали справи, вбачається, що правовідносини, які склалися між сторонами, носять характер та предмет індивідуального трудового спору, тобто, розглядалися неврегульовані розбіжності між працівником та роботодавцем, які регулюються нормами трудового права.

Так, рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 по справі №358/630/17 задоволено вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з відповідача 217416,26 грн. середнього заробітку за період з 01 травня 2015 року по 31 серпня 2017 року, 35581,55 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та 10000 грн. моральної шкоди.

19.01.2018 Апеляційний суд Київської області своєю постановою по справі №22ц780/79/2018 змінив рішення Богуславського районного суду по справі №358/630/17 від 31.08.2017 і постановив стягнути з ПАТ «Укртрансгаз» на користь позивача 291929,35 грн. середнього заробітку за період з 06 травня 2015 року по 31 серпня 2017 року.

Тобто, рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій вирішено трудовий спір між позивачем та відповідачем з урахуванням положень ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Оскільки відсутні обставини, які б свідчили про порушення цивільного права позивача, за відсутності цивільно-правових відносин між сторонами, суд не вбачає підстав для застосування ст. 22 ЦК України та приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення недоотриманих процентів по депозиту.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки під час судового розгляду на встановлено фактів протиправної поведінки відповідача щодо позивача, а також відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення збитків у вигляді невикористаних можливостей, упущених можливостей, недоотриманих процентів по депозиту за період 2015-2017 р.р., суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 119 КЗпП України, ст. 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 16 Закону України «Про збройні сили України», ч.ч. 1,2 ст. 9, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 22 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про відшкодування збитків та моральної шкоди, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п/п 15.5) п/п 15 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме через Богуславський районний суд Київської області.

Повний текст судового рішення виготовлено 26.05.2019.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов