Справа № 350/631/18
Провадження № 22-ц/4808/361/19
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Бойчука І.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене суддею Пуликом М.В. 24 липня 2018 року в с-щі Рожнятів Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в належному йому житловому будинку, що знаходиться в с.Красне, вул. Господарська,65 а Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який, незважаючи на реєстрацію місця проживання, останні 10 років проживає за іншою адресою в с.Кропивник Калуського району Івано-Франківської області. Ця обставина не дає йому (позивачу) можливості в повній мірі реалізувати своє право власності на майно, в тому числі і скористатися відповідними пільгами у встановленому законом порядку. Окрім того, зазначений будинок знаходиться у аварійному стані і для проживання не придатний.

Просив ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом в належному йому житловому будинку, який знаходиться в с.Красне, вул. Господарська,65 а Рожнятівського району Івано-Франківської області. (а.с.1-2)

Заочним рішенням Рожнятівського районного суду від 24 липня 2018 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, у житловому будинку , що знаходиться в с.Красне вул. Господарська,65 а, Рожнятівського району Івано-Франківського області. (а.с.34-35)

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 26 грудня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Рожнятівського районного суду від 24 липня 2018 року залишено без задоволення.(а.с.69-70)

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом не враховано складний стан його здоровя, а саме те, що він є інвалідом і фізично не зміг прибути у судове засідання місцевого суду, про що ним завчасно повідомлено про причину неявки, однак судом проігноровано дану обставину та розглянуто справу без його участі, фактично позбавивши його право на захист.

Апелянт також зазначає, що позбавлення права на користування даним житловим приміщенням створює певні труднощі в отриманні ним соціальної допомоги по інвалідності, оскільки без постійного місця реєстрації отримати соціальні виплати неможливо. У відзиві на позов він звертав увагу суду на дану обставину та просив надати час для пошуку нового місця реєстрації, однак суд наведене не прийняв до уваги та безпідставно визнав його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Апелянт не погоджується із доказами, наданими позивачем щодо неповажності причин його проживання у житлі протягом десяти років, а саме актами та показаннями свідків.

Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. (а.с.97)

Заперечуючи доводи апеляційної скарги представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів незаконності рішення суду. Так, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що судом не враховано стан здоровя останнього, і що позбавлення його права користування житлом створює труднощі в отриманні допомоги по інвалідності, оскільки ОСОБА_2 проживав і по даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, де має постійне місце проживання та з 2014 року працює на ТОВ «Карпатнафохім», де його заробітна плата становить не менше 10 000 грн, про свідчить довідка ТОВ «Карпатнафохім» (і це окрім пенсії по інвалідності). Наведене спростовує доводи апелянта про його соціальні труднощі, на які акцентовано увагу в апеляційній скарзі. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У судове засідання сторони не зявилися, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

28 березня 2019 року від апелянта ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку з виділенням йому путівки на санаторно-курортне лікування з 08 квітня 2019 року тривалістю 21 календарний день та хворобою, яку суд не бере до уваги, оскільки апелянт не надав доказів перебування його представника на лікуванні та не обмежений у праві забезпечити свою явку через іншого представника у встановленому законом порядку. Належних доказів, які б підтверджували поважність причин неявки і самого апелянта у судові засідання, тобто обставини, які об'єктивно перешкоджали йому прибути в судові засідання, ним не надано (а.с.128).

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обовязок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку, який знаходиться в с.Красне, вул.Господарська, 65 а Рожнятівського району Івано-Франківської області, загально площею 50,7 кв.м, житловою площею 23.5 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 54074326 від 26.02.2016 року. (а.с.9)

З акту обстеження домоволодіння по вул.Господарська,65/А в с. Красне Рожнятівського району, складеного комісією Краснянської сільської ради 07 лютого 2018 року, в ході обстеження виявлено, що у домоволодінні ОСОБА_3 фактично ніхто не проживає через те, що будинок у аварійному стані і проживати у ньому небезпечно. Згідно погосподарського обліку в будинку зареєстрований ОСОБА_4, який фактично за місцем реєстрації не проживає. Акт складений з участю власника будинку ОСОБА_1 (а.с.5) Аналогічна інформація щодо знаходження будинку в аварійному стані та непридатності для проживання міститься у довідці Красненської сільської ради від 11.01.2018 року.

28 лютого 2018 року ОСОБА_5 направлено вимогу - попередження про добровільне зняття з місця реєстрації з його житлового будинку з попередженням про можливе звернення до суду за захистом порушеного права. (а.с.10)

У відзиві на позов ОСОБА_2 не заперечував, що протягом тривалого часу не проживає у будинк і був готовий знятись з реєстрації, проте позивач жодного разу із подібними пропозиціями не звертався. Просив суд надати відстрочку до шести місяців для пошуку нового місця реєстрації постійного місця проживання. (а.с.23-24)

Інформація із довідки, виданої Кропивницькою сільською радою від 27.04.2018 року, свідчить про те, що ОСОБА_2 не зареєстрований і не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.25)

З даних паспорта громадянина України ОСОБА_2 місце реєстрації зазначено с. Красне з 15.08.2002 року. (а.с.42)

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України від 05.04.2019 року ОСОБА_2 заресєтрований за адресою вул. С.Стрільців,45,с.Красне, Рожнятівський район з 15.03.2003 року.

Досліджені судом докази підтверджують, що відповідач не проживає в будинку, який знаходиться в с. Красне, вул. Господарська,65 а Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 01 квітня 2014 року по даний час працює майстром зміни цеху парогазопостачання управління забезпечення виробництв ТОВ «Карпатнафтохім» (а.с.61,66,73)

Задовольняючи позов, суд виходив з положень ст.ст.15,16,319,405 Житлового кодексу України, встановивши, що відповідач не проживає у житловому будинку, що належить позивачу, більше встановлених законом строків без поважних причин, дійшов висновку про наявність підстав для визнання його, таким, що втратив право на користуванням житловим приміщенням.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справах «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до положень частини першої статті 316, частини першої статті 317, частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (частина перша статті 29 ЦК України). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (частина перша статті 33 Конституції України).

Аналогічно норми Житлового кодексу (стаття 71 ЖК Української РСР) встановлюють загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Аналіз статей 405 ЦК України, статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше визначеного законом строку та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин а ні цивільне, а ні житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Отже, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають строк його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторона, яка вимагає про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, повинна довести про відсутність такої особи за місцем реєстрації протягом року без поважних причин відповідно до положень частини статті 405 ЦК України, на яку як на підставу позову посилається позивач у своїй позовній заяві. Тобто тягар доказування покладено саме на позивача.

Слід розуміти, що посилаючись на положення частини 2 статті 405 ЦК України, позивач визначив статус відповідача на час його вселення у власний будинок як члена сім»ї.

Встановлено, що у спірному домоволодінні фактично ніхто не проживає через аварійність будинку, оскільки проживати у ньому небезпечно, про свідчить акт обстеження та підтверджено і пояснення і самого позивача.

Таким чином суд, залишивши поза увагою той факт, що відсутність у житловому приміщенні відповідача викликана поважними причинами, зокрема непридатністю житлового будинку для проживання у зв'язку з його аварійним станом, дійшов необгрунтованого висновку про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком на підставі ч.2 статті 405 ЦК України як члена сім»ї позивача, який не проживає у житлі без поважних причин.

При тому позивач не зазначив і не представив жодних доказів на підтвердження того, як сама по собі реєстрація відповідача у будинку впливає на здійснення його (позивача) права власності.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 24 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6