РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/692/18

Провадження № 2/700/16/19

01 квітня 2019 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу №700/692/18 провадження № 2/700/16/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації частини його вартості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації частини його вартості.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що 27 січня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Згідно з рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 17.04.2018 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», 1999 року випуску, колір жовтий, номер шасі (кузова, рами) WDB9034631P950780, який зареєстрували на відповідача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХХ 454850. Відповідач без відома позивача ОСОБА_1 відчужив вищевказаний автомобіль, який є їх спільною сумісною власністю. За результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України встановлено, що автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» перереєстровано на гр. ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 6588/18/001521, укладеного 17.02.2018 року в ТСЦ МВС № 7143 (Звенигородка). Відповідно до акту огляду реалізованого транспортного засобу № 6588/18/001521 від 17.02.2018 року вартість даного автомобіля становить 118000 гривень. Зважаючи на те, вказаний вище автомобіль був придбаний у шлюбі, тому просить визнати його спільною сумісною власністю подружжя, а також оскільки позивач не отримувала від відповідача будь-яких коштів від реалізації автомобіля, то просить суд стягнути із ОСОБА_3 на її користь компенсацію Ѕ вартості автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» відповідно до акту огляду реалізованого т.з. від 17.02.2018 року в розмірі 59000 гривень, що також не суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того, просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1409 гривень 60 копійок, сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500 гривень 00 копійок.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Позивач також зазначила, що спірний автомобіль відповідач відчужив без її відому та згоди своїй матері ОСОБА_5, яка згодом після відкриття провадження у цій справі відчужила його ОСОБА_6. Коштів від продажу автомобіля вона не отримувала. Зазначає також, що відповідач і надалі продовжує користуватися спірним автомобілем, тобто фактично володіє ним.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив, в якому зазначив, що маючи намір розірвати шлюб вони з позивачем добровільно розділили між собою спільне майно. Не згідний з вимогами колишньої дружини та просить суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Не заперечує той факт, що автомобіль Мерседес Спрінтер д.н.з. СА 56768 ВВ був ними придбаний у шлюбі. Вважає, що письмова згоди дружини на продаж автомобіля не вимагається. У разі незгоди з вчиненням ним зазначеної дії, позивач має право визнати таку угоду недійсною.

У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти позову та просили відмовити в його задоволенні. В той же час відповідач пояснив, що продав автомобіль своїй матері, оскільки заборгував їй гроші, які позичав у неї для лікування дружини. ОСОБА_6 є його товаришем, а тому з огляду на дружні стосунки, які склалися між ними, він має змогу користуватися спірним автомобілем.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 січня 2007 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Ленінської сільської ради Кролевецького району Сумської області, актовий запис №01.

Відповідно до рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 17.04.2918 року шлюб між сторонами було розірвано.

Під час шлюбу, сторони придбали автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», 1999 року випуску, колір жовтий, номер шасі (кузова, рами) WDB9034631P950780, який 23.09.2014 року зареєстрували на відповідача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХХ 454850.

17.02.2018 року, до розірвання шлюбу в судовому порядку, відповідач без згоди позивача продав автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», що підтверджується копією договору купівлі-продажу № 6588/18/001521, укладеного 17.02.2018 року в ТСЦ МВС № 7143 (Звенигородка). За домовленістю сторін ціна автомобіля становить 118000 грн.

03.11.2018 року автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» був перереєстрований в територіальному сервісному центрі №8041 м.Києва на нового власника за договором, укладеному в ТСЦ на громадянина ОСОБА_6.

Згідно з актом огляду реалізованого транспортного засобу № 6588/18/001521 від 17.02.2018 року вартість автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», 1999 року випуску, колір жовтий, номер шасі (кузова, рами) WDB9034631P950780 станом на дату оцінки становить 118000 гривень.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», 1999 року випуску, колір жовтий, номер шасі (кузова, рами) WDB9034631P950780, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Той факт, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, а відповідач ОСОБА_3 не надав суду докази наявності її згоди на продаж спільного майна подружжя, вказує на необізнаність позивача щодо розпорядження відповідачем спільним майном подружжя.

В судовому засіданні відповідач стверджував, що він продав автомобіль зі згоди позивача щоб розрахуватися з боргами перед своєю матірю ОСОБА_5, яка позичала гроші на потреби їх сімї.

Зважаючи на те, що позивач заперечувала факт існування боргових зобовязань у неї з відповідачем перед матірю відповідача ОСОБА_5, а відповідач всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів про існування таких боргових зобовязань у їх подружжя та використання коштів від відчуження автомобіля на потреби сімї, тому суд відхиляє такі доводи відповідача як не підтверджені належними і допустимими доказами.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем в ході розгляду справи не спростовано оцінку вартості автомобіля у 118000 гривень, та жодних доказів на підтвердження іншої ринкової вартості автомобіля суду з боку відповідача надано не було.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що автомобіль, право власності на який в розмірі 1/2 частини мала позивач, було продано відповідачем на власний розсуд, без згоди позивача, а тому вимога позивача про її право на грошову компенсацію вартості 1/2 автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» є обґрунтованими та доведеними, в звязку з чим підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, повязані з оплатою судового збору в розмірі 1409 гривень 60 копійок та понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу, повязану з розглядом справи в розмірі 7500 гривень 00 копійок.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечував щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з нього витрат на правничу допомогу у розмірі 7500 гривень, оскільки вважає такий розмір витрат не відповідним наданій допомозі. Заперечуючи щодо цієї вимоги позивача, відповідач не надав жодних обґрунтувань та аргументів.

Суд акцентує увагу відповідача на тому, що він не був обмежений у праві подання доказів та вчиненні процесуальних дій. Більше того, інтереси відповідача у суді представляв адвокат, який також жодним чином не був позбавлений можливості подання доказів на підтвердження чи спростування тих чи інших фактів.

Згідно з угодою від 26 грудня 2018 року про надання правової допомоги, укладеній між ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_2, згідноз якою адвокат взяв на себе зобовязання надавати правову допомогу Замовнику, а сааме: усного та письмового консультування, правового аналізу документів, складання процесуальних документів, представництва Замовника у всіх судових органах з усіма правами, що надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, отримання (оскарження) рішення суду.

Відповідно до розрахунку надання правової допомоги від 25.01.2019 року, проведеного на підставі Акту від 26.12.2018 року, що є Додатком до Угоди про надання правової допомоги від 04.01.2018 року адвокатом було надано правову допомогу на загальну суму 7500 грн., яка полягала у ознайомленні з матеріалами цивільної справи, участі у судових засіданнях, консультуванні клієнта, формуванні правової позиції, підготовці процесуальних документів.

Також відповідно до квитанції №600345 (а.с.106) ОСОБА_1 сплатила адвокату ОСОБА_8 7500 грн. (сім тисяч пятсот гривень) за договором про надання правової допомоги.

У новій редакції ЦПК України відсутня норма стосовно обмеження або граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу. Відтак, на сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, однак він має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або ) значенням справи для сторони.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 26.12.2018 року, співмірність винагороди за надані правничі послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає за доцільне стягнути витрати на професійну правничу допомогу у зазначеному стороною позивача розмірі.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 65, 69, 70, 71 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 139, 141, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації частини його вартості задовольнити.

Визнати автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», 1999 року випуску, колір жовтий, номер шасі (кузова, рами) WDB9034631P950780 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», 1999 року випуску, колір жовтий, номер шасі (кузова, рами) WDB9034631P950780 в розмірі 59000 (пятдесят девять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані з оплатою судового збору в розмірі 1409 (одна тисяча чотириста девять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу, повязану з розглядом справи в розмірі 7500 (сім тисяч пятсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Бесараб