Справа № 462/5160/18 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2624/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шеремети Н.О.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків, компенсації втрати частини зарплати в зв'язку з затримкою термінів її виплати,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів», в якому просила стягнути з відповідача на її користь 741 933 грн. 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2012 року по 30 червня 2018 року та 38 449 грн. 11 коп. компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 01 березня 2002 року вона працювала в ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на посаді бухгалтера-касира і була звільнена 27 серпня 2012 року за ст. 38 КЗпП України. При звільненні їй було видано трудову книжку, проте не було проведено, всупереч вимог ст.116 КЗпП України, розрахунку по заробітній платі у розмірі 27 540 грн. 40 коп. На підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» просила позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь ОСОБА_2 741 933 грн 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2012 року до 30 червня 2018 року та 37888 грн. 94 коп. компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01 квітня 2012 року до 30 червня 2018 року.

Стягнуто із Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь держави 7798 грн. 23 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Державне підприємство Міністерства оборони України «Монтажник-Львів».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що районний суд не звернув увагу на те, що 05.02.2015 ОСОБА_2 зверталась до Залізничного районного суду м. Львова із позовом про стягнення заробітної плати та компенсації за її несвоєчасну виплату, до якого долучено розрахунки за період вересень 2012 - грудень 2014. під час розгляду вказаної справи ОСОБА_2 відмовилась від частини позовних вимог, зокрема, від стягнення середнього заробітку в сумі 94907,14 грн та суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати в сумі 5365,92 грн і така відмова була прийнята судом. Вказує, що така відмова позивачки позбавляє її права на повторне до суду з тими самими вимогами. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_3 заперечили проти задоволення апеляційної скарги. Представник ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, тому його неявка відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи, який проводиться за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 березня 2015 року у цивільній справі № 462/868/15-ц стягнуто із Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь ОСОБА_2 27 450 грн. 40 коп. заборгованості по заробітній платі.

Вказаним рішення суду встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 03 березня 2002 року працювала у ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на посаді бухгалтера-касира та була звільнена 28 червня 2012 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі складає 27 450 грн. 40 коп.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно роз'яснень, наданих в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Районний суд, встановивши, що ОСОБА_2 не були виплачені належні їй суми у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, прийшов до вірного висновку про наявність підстав для застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України.

Згідно розрахунку, наданого позивачкою в суді апеляційної інстанції, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2012 по 30.06.2018 становить 295 506,87 грн (а.с. 78). Однак, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2012 по 30.06.2018, який становить 255 401 грн 46 коп. (1542 р.д. х 165,63 грн).

Вказаний розрахунок проведено позивачкою у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року та не спростовано відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи № 462/868/15-ц ОСОБА_2 відмовилась від частини позовних вимог, зокрема, від стягнення середнього заробітку в сумі 94907,14 грн та суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати в сумі 5365,92 грн, не заслуговують на увагу, оскільки, колегією суддів у судовому засіданні апеляційної інстанції було оглянуто вказану цивільну справу та встановлено, що у цій справі така відмова ОСОБА_2 відсутня.

Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Постановою КМ України, від 21.02.2001р., № 159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», зокрема визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (п.п. 2, 3 Порядку).

Таким чином, районний суд прийшов до вірного висновку, що сума у розмірі 27540 грн. 40 коп. вчасно не виплачена ОСОБА_2 з вини відповідача, а тому підлягає компенсації на підставі вищевказаних положень законодавства.

Згідно проведеного судом розрахунку, який не спростовано відповідачем, компенсація втрати частини грошових доходів позивача за період з 01 квітня 2012 року до 01 лютого 2018 року становить 37888 грн. 94 коп, які суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь позивачки.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь позивача 255 401 грн 46 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2012 року до 30 червня 2018 року.

Рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь ОСОБА_2 37888 грн 94 коп. компенсації втрати частини грошових доходів залишити без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2932 грн 90 коп. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 жовтня 2018 року змінити в частині стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнувши з Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь ОСОБА_2 255 401 грн 46 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2012 року до 30 червня 2018 року.

Рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь ОСОБА_2 37888 грн 94 коп. компенсації втрати частини грошових доходів залишити без змін.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити. Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь держави 2932 грн 90 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 18.04.2019

Головуючий

Судді