Справа № 127/7029/15-ц
Провадження № 22-ц/801/583/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокуСправа № 127/7029/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2019 року, постановлену у складі судді Борисюк І.Е., о 12:13 год. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області,

встановив:

В грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд із заявою про поновлення строку для предявлення виконавчого документу до виконання, видачу дублікату виконавчого листа та виправлення описки у виконавчих листах.

Заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розподіл майна подружжя, з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 150 000, 00 гривень в рахунок компенсації від вартості продажу автомобілів, а також 2 480, 00 гривень судового збору за подання позовної заяви та 4 019, 40 гривень за подання апеляційної скарги. На підставі даного рішення були видані виконавчі листи від 08.11.2016 року. Дані виконавчі листи ОСОБА_3 не встигла предявити до виконання, оскільки, по-перше: через деякий час після їх отримання помітила, що судом були допущені помилки, а саме невірно вказано учасників справи; по-друге, після розгляду справ про розлучення та поділ майна, заявник переїздила в інше приміщення, в результаті якого були втрачені всі документи: і рішення судів, і виконавчі листи; по-третє, ОСОБА_4 була подана касаційна скарга і виконання рішення суду апеляційної інстанції було зупинено. Оскільки, стягувач не була впевнена, що касаційна інстанція залишить рішення апеляційної інстанції в силі, щоб уникнути ситуації повторного повернення коштів, стягувач не подавала заяву про видачу дублікатів виконавчих листів та виправлення помилок, не предявила їх до виконання, так як чекала вирішення касаційної скарги. Постановою Верховного Суду від 03.10.2018 рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року залишено без змін, а також, касаційний суд постановив поновити виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року. Таким чином, заявник вважає, що її законні права не можуть бути реалізовані на сьогоднішній день і строк звернення для предявлення до виконання виконавчого документа пропущено не з її вини, тому звернувшись в суд ОСОБА_3 просила поновити строк предявлення виконавчих документів до виконання, видати дублікат виконавчих листів та виправити допущені описки (помилки) у виконавчих листах.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2019 заяву ОСОБА_3 задоволено.

Виправлено помилку, допущену при оформленні виконавчих листів, виданих Вінницьким міським судом Вінницької області 08.11.2016 за рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2016 у цивільній справі № 127/7029/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності, а саме: замість «розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу» зазначити і вважати правильною «за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності».

Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_3 строку предявлення виконавчих листів, виданих Вінницьким міським судом Вінницької області 08.11.2016 за рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2016 у цивільній справі № 127/7029/15-ц, до виконання.

Поновлено ОСОБА_3 пропущений строк для предявлення виконавчих листів, виданих Вінницьким міським судом Вінницької області 08.11.2016 за рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2016 у цивільній справі № 127/7029/15-ц, до виконання.

Видано дублікати виконавчих листів, виданих Вінницьким міським судом Вінницької області 08.11.2016 за рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2016 у цивільній справі № 127/7029/15-ц.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що при оформленні виконавчих документів судом було допущено помилки, які необхідно виправити з метою забезпечення виконання рішення суду, при цьому строк звернення для предявлення до виконання виконавчих документів пропущеною не з вини стягувача, а також є підстави для видачі дублікату виконавчих документів, оскільки оригінали були втрачені.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу вказуючи, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним визначенням характеру спірних правовідносин.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції в порушення положень ЦПК України однією ухвалою вирішив три окремих питання повязаних з виконанням судового рішення, а саме: поновлення строку для предявлення виконавчого документу до виконання, видачу дублікату виконавчого листа та виправлення описки у виконавчих листах, які на думку скаржника мають розглядатись судом в окремих провадженнях за окремими заявами стягувача.

З підстав викладених у апеляційній скарзі, ОСОБА_4 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3

18 березня 2019 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що в процесуальному законі відсутня пряма заборона розгляду заяви про поновлення строку для предявлення виконавчого документу до виконання, видачу дублікату виконавчого листа та виправлення описки у виконавчих листах в одному провадженні. Доводи апелянта з цього приводу є виключно його субєктивною думкою та намаганням уникнути виконання судового рішення, яке набрало законної сили. ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно ч. 2 ст. 372 ЦПУ України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що 24.05.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області по цивільній справі № 127/7029/15 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності ухвалено рішення, яким первісний позов про поділ майна подружжя задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 1/2 частину від 39/100 часток квартири під № 4 в будинку № 12 по вул. Ленінградській, що у м. Вінниці, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію за належну частку у майні, яке є сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди ОСОБА_3 в сумі 79073, 50 гривень. В решті позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1827,00 гривень сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. (т. 3 а.с. 87-88).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2016 року змінено в частині компенсації, а саме: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 150000, 00 гривень в рахунок компенсації від вартості продажу автомобілів, а також стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2480, 00 гривень судового збору за подання позовної заяви та 4 019, 40 гривень за подання апеляційної скарги. В решті рішення залишено без змін. (т. 3 а.с. 171-173)

З матеріалів справи видно, що 08.11.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчі листи за рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2016 у цивільній справі № 127/7029/15. (т. 3 а.с. 178, т. 4 а.с. 3-7)

Зміст виконавчих листів вказує на те, що вони були видані за рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2016 у цивільній справі № 127/7029/15; стягувачем вказано ОСОБА_3, боржником ОСОБА_4.

Однак, при оформленні вищевказаних виконавчих документів судом було допущено помилку по тексту виконавчих листів, а саме: замість «ОСОБА_10 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності» у виконавчих листах зазначено «…розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу».

З таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що при оформленні виконавчих документів 08.11.2016 за рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2016 у цивільній справі № 127/7029/15 Вінницьким міським судом Вінницької області було допущено помилки, які необхідно виправити з метою забезпечення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що вищевказані виконавчі документи повинні бути визнані такими, що не підлягають виконанню, є безпідставними, оскільки видані 08.11.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/7029/15 виконавчі листи відповідають вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження», хоча й містять помилку. Також, судом встановлено, що обовязок боржника наявний, добровільне виконання рішення суду відсутнє. Крім того, заява в порядку, передбаченому ст. 432 ЦПК України про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, до суду не надходила.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час набрання судовим рішенням законної сили, стягувач мала право протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили предявити виконавчі документи до виконання.

Однак, вищевказані виконавчі документи ОСОБА_3 на виконання не предявлялися. Згідно із довідкою від 04.12.2018 Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області дані виконавчі документи на примусовому виконанні не перебувають. (т. 4 а.с. 8)

Таким чином, строк предявлення виконавчих листів, виданих 08.11.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області за судовим рішенням по справі № 127/7029/15, стягувачем пропущено.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У даному випадку слід врахувати, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.11.2016 було зупинено виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2016 до закінчення розгляду касаційної скарги. (т. 3 а.с. 214)

Постановою Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 касаційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_11 залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року залишено без змін та поновлено виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року. (т. 3 а.с. 231-235)

Копію постанови Верховного Суду від 03.10.2018 ОСОБА_3 отримала 15 листопада 2018 (Т. 3 а.с. 239) та відповідно у грудні 2018 року звернулася до суду із заявою про поновлення строку предявлення до виконання виконавчих листів.

Вказані обставини свідчать про те, що законні права заявника не можуть бути реалізовані на сьогоднішній день. Строк звернення для предявлення до виконання виконавчих документів пропущеною не з вини стягувача, що підтверджується належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Також, судом першої інстанції встановлено, що стягувачем втрачено виконавчі листи, видані Вінницьким міським судом Вінницької області 08.11.2016 за рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2016 по справі № 127/7029/15.

Видача дублікату виконавчого листа за нормами ЦПК України в новій редакції не передбачена, однак згідно п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, як зазначено вище підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому встановлено, що оригінали виконавчих листів були втрачені стягувачем та на даний час на примусовому виконанні не перебувають, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року, ні в добровільному, ані в примусовому порядку не виконано.

З врахуванням вищевказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 та видачу дублікатів виконавчих листів.

Доводи апеляційної скарги про те, що вирішення вимог про виправлення описки у виконавчому листі, поновлення строку предявлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого листа не можуть розглядатись судом в одному провадженні, є безпідставними.

Так, положення ЦПК України не містять імперативної норми, що забороняє вирішення судом вимог про виправлення описки у виконавчому листі, поновлення строку предявлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого листа, в одному провадженні

Більше того, за змістом ст. 188 ЦПК України в одній заяві може бути обєднано декілька вимог, повязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні вимоги. Похідною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої вимоги (основної вимоги) (ст. 188 ЦПК України).

Заявником правомірно обєднано заявлені нею вимоги у заяві, без вирішення яких не можливо забезпечити виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що в свою чергу є складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_11 України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов'язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко exofilicio. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи заяву стягувача, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3 пропустила строк предявлення до виконання виконавчих листів з незалежних від неї причин, при цьому рішення суду яке набрало законної сили залишається невиконаним, що порушує право ОСОБА_3 на справедливий судовий захист.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення апелянтом вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_2

Судді: /підпис/ ОСОБА_12

/підпис/ ОСОБА_13

Згідно із оригіналом

Головуючий: В.В. Оніщук