РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 0417/11962/2012

Провадження № 22-ц/4815/521/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання - Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач - ПАТ КБ "ПриватБанк",

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 січня 2019 року (ухвалене у складі судді Жуковської О.Ю., повний текст судового рішення складено 09 січня 2019 року) у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

29 серпня 2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_3. про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 28.04.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3. укладено кредитний договір № 0704/92, згідно умов якого ОСОБА_3. отримала кредит у розмірі 29000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 25.04.2012 року.

Зобов'язання за кредитним договором забезпечено порукою у розмірі 10000 грн за договором поруки № 167, укладеним 20.10.2010 року з поручителем ПАТ "А-БАНК".

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3. зобов'язань за кредитним договором, виникла заборгованість у розмірі 56297,85 дол США.

Просили суд стягнути з ОСОБА_3. на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № 0704/92 від 28.04.2007 року у розмірі 55046,29 дол США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до повідомлення НБУ від 28 серпня 2012 року складає 439819,81 грн, а також стягнути з ОСОБА_3. та ПАТ "Акцент-Банк" на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" солідарно 10000 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 січня 2019 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність заборгованості ОСОБА_3 саме у розмірі 56297,85 дол США.

26 лютого 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" подано апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач отримала грошові кошти, але не сплачувала кошти за користування кредитом, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення кредитної заборгованості.

Звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов'язання. Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному.

Тому задоволення вимог за основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет застави не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3. укладено кредитний договір № 0704/92, згідно умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 29000 дол США, а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 25 квітня 2012 року та сплатити відсотки у встановлені договором терміни (а.с. 9).

Задля забезпечення виконання кредитних зобов'язань за вказаним кредитним договором, 28 квітня 2007 року між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ "ПриватБанк" укладено договір застави автотранспорту № 0704/92/ТЗ, згідно умов якого передано в заставу транспортний засіб марки KRONE (модель SDP27, рік випуску 2000, тип ТЗ: напівпричіп бортовий, реєстраційний номер: НОМЕР_1), що належить на праві власності ОСОБА_5 (а.с. 95).

07 листопада 2008 року ПАТ КБ "ПриватБанк" направило ОСОБА_3. досудове попередження про необхідність погашення заборгованості, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням нею кредитних зобов'язань.

У вказаному попередженні встановлено, що ОСОБА_3. протягом 7 днів з моменту отримання попередження зобов'язана сплатити суму заборгованості, яка виникла (а.с. 94).

Пунктом 2.3. укладеного між сторонами кредитного договору № 0704/92 від 28 квітня 207 року встановлено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі, шляхом надання повідомлення. При цьому, згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України по зобов'язаннях, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими що наступили, згідно дати, вказаної в повідомленні. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, відсотків за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором (а.с. 10).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3. кредитних зобов'язань, рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 червня 2010 року у справі № 2-98/2010 задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3., ОСОБА_5 про звернення стягнення на заставне майно.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0704/92 від 28.04.2007 року в сумі 31 872,91 дол США звернуто стягнення на напівпричіп KRONE (модель SDP27, рік випуску 2000, тип ТЗ: напівпричіп бортовий, реєстраційний номер: НОМЕР_1), що належить на праві власності ОСОБА_5 (а.с. 39).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ КБ "ПриватБанк", звернувшись із позовом до ОСОБА_3., ОСОБА_5 про звернення стягнення на заставне майно, який вищевказаним рішення суду, у справі № 2-98/2010, було задоволено, змінило умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З вимогами про отримання гарантій належного виконання зобов'язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, АТ КБ "ПриватБанк" не зверталося.

Окрім того, АТ КБ "ПриватБанк", звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3. кредитної заборгованості, не надало належного розрахунку, яки би міг підтвердити розмір такої заборгованості, за її наявності.

Оскільки у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, яка вже була стягнута рішенням суду яке, згідно поданого представником АТ КБ "ПриватБанк" розрахунку, частково виконане боржником, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а при наявності судового рішення про стягнення цих сум, вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв, то у задоволенні позову слід відмовити за його недоведеності.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена у його постанові від 10 січня 2019 року у справі № 203/2778/15-ц (провадження № 61-8820св18).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2019 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук