ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м.Суми

Справа №592/5542/19

Номер провадження 22-ц/816/4648/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостика С. Г.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Котенко О.А. в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Сумиобленерго» та просить стягнути завдані збитки в розмірі 478,90 грн, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3 992,00 грн та витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 65,70 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що після заміни лічильника електричної енергії 21 липня 2018 року, в неї перестала вмикатися пральна машина та вийшла з ладу морозильна камера. Зателефонувавши до колцентру відповідача, ОСОБА_1 . залишила заявку на виклик майстра. Однак відповідач не направив до неї свого спеціаліста. У зв`язку з цим, вона вимушена була звернутися до сторонніх майстрів, оплативши їх послуги в загальному розмірі на суму 350 грн. За висновком одного з майстрів, причиною неробочого стану пральної машини є заміна лічильника електроенергії. За заявою ОСОБА_1 09 серпня 2018 року ПАТ «Сумиобленерго» була проведена заміна нового лічильника на попередній, після чого пральна машина та морозильна камера почали працювати. Також просить відшкодувати витрати на проїзд, ксерокопіювання позовних документів, вартість придбаного ЦПК України, а всього 478,9 грн. Крім того, у зв`язку з психологічним переживанням щодо поломок побутової техніки, їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 3 992,00 грн. До того ж, просить відшкодувати їй компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 65,70 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумиобленерго» на користь ОСОБА_1 200 грн у відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Сумиобленерго» на користь ОСОБА_1 15,08 грн компенсації за відрив від звичайних занять.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, на те, що суд не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. У своїх доводах вказує на те, що суд, відхиляючи деякі докази, не зазначив про мотиви їх відхилення, не застосував положення Постанови Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», на які посилалася позивач, неправильно виклав у рішенні норми статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначає, що на даний час законодавством не визначено чітку форму та зміст товарних чеків суб`єктів господарювання, отже помилковим є висновок суду про недопустимість чеку ПП «Гарант майстер» на суму 150 грн як доказу понесених витрат. Не погоджується і з висновками суду про те, що витрати на проїзд, ксерокопіювання та придбання ЦПК України не є збитками.

Від ПАТ «Сумиобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що у правовідносинах, що виникають з порушень зобов`язання в процесі споживання електричної енергії, не застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», норми про відшкодування моральної шкоди відсутні в Законі України «Про ринок електричної енергії», Правилах користування електричною енергією для населення та Правилах роздрібного ринку електричної енергії, відповідно, і в договорі про користування електричною енергією. Крім того, позивачем не надано доказів, що відповідач, як постачальник (продавець) електричної енергії постачав йому товарну продукцію - електричну енергію, характеристики якої не відповідали встановленим вимогам щодо надійності та якості, чим би завдав позивачу будь-якої шкоди. Вказує, що позивачем не доведено вини та протиправної поведінки відповідача, а також наявність самої шкоди, оскільки не зазначено, що нею понесені будь-які витрати, наприклад, на проведення ремонту електроприладу. Стосовно наданих ОСОБА_1 товарних чеків зазначає, що вони в повній мірі не відповідають вимогам п. 2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 №13.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2011 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сумиобленерго» був укладений договір № 621076 про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12).

21 липня 2018 року відповідно до акту № 300/10 за вказаною адресою була здійснена заміна електролічильника (а. с. 13).

Згідно висновку ФОП ОСОБА_2 щодо технічного обстеження та діагностики пральної машини «Індезіт» від 08 серпня 2018 року, жодних обставин та причин, які б спричинили неробочий стан вказаної пральної машини, крім заміни лічильника електроенергії, не виявлено (а. с. 18-19).

09 серпня 2018 року відповідно до акту № 31/2 за заявою ОСОБА_1 була здійснена заміна електролічильника в її будинку (а. с. 20), після чого робочий стан пральної машини позивача відновився.

Відповідно до розрахунків позивача розмір, завданих їй збитків складає 478,9 грн, з яких оплата послуг майстрів - 350 грн, ксерокопіювання позовної заяви - 28,8 грн, плата за проїзд - 48 грн, придбання юридичної літератури - 44,9 грн, деталізація телефонних дзвінків - 7,2 грн (а. с. 26-27).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено належними доказами, що неробочий стан побутової техніки був викликаний заміною лічильника та стягнув з відповідача на користь позивача 200 грн у рахунок відшкодування оплати послуг майстра. Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування збитків, суд зазначив, що товарний чек, виданий іншим майстром, містить недоліки, витрати за користування транспортними послугами, вартість ЦПК України, вартість довідки за телекомунікаційні послуги не є збитками, які підлягають відшкодуванню за умовами договору про користування електричною енергією. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд керувався положенням ст. ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Визначаючи розмір компенсації за відрив від звичайних занять, суд виходив з того, що позивач не працює, є пенсіонером, тому вирахував відповідну суму компенсації з огляду на витрачений час в судових засідання, час для прибуття до суду та у зворотному напрямку відповідно до Постанови КМУ від 27.04.2006 р. № 590.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, так як вони відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірні правовідносини щодо постачання відповідачем електричної енергії до будинку позивача регулюються, укладеним між сторонами договором № 621076 від 16 травня 2011 року, статтею 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП 14.03.2018 року № 312, положення яких не передбачають відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язань за договором про користування електричною енергією.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про ринок електричної енергії» захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України «Про захист прав споживачів», «Про захист економічної конкуренції», іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У ст. 1 Закону «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у зв`язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу, якою передбачені підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана в зв`язку з пошкодженням або знищенням майна споживача або каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також вважає правильним висновок суду про відхилення як доказу заподіяних збитків чеку ПП «Гарант майстер» на суму 150 грн.

Згідно положень ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Статтею 8 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що форма, зміст та порядок ведення розрахункових документів, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, встановлюються Національним банком України за погодженням з органами доходів і зборів.

Виходячи зі змісту Закону України «Про захист прав споживачів», а також визначення Законом України Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» терміна «розрахункові документи», до яких, зокрема, відносяться товарні чеки, товарний чек повинен містити напис «Товарний чек» та за змістом відповідати вимогам Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 №13 за виключенням відображення в ньому фіскального номера РРО, напису «Фіскальний чек».

Наданий суду товарний чек по оплаті послуг майстра по діагностиці пральної машини на суму 150 грн (а. с. 26), вимогам вказаного вище Положення не відповідає, оскільки він не містить повної назви суб`єкта господарювання, який надавав відповідну послугу, відсутнє зазначення його коду ЄДРПРОУ та відбиток печатки.

Щодо витрат, пов`язаних з явкою до суду, то слід зазначити, що в силу положень ст. 138 ЦПК України дані витрати несуть сторони, а тому вони не відшкодовуються.

Вартість проїзду ОСОБА_1 до відповідача для подання заяв не підтверджується належними доказами. Надані нею квітки на проїзд у міському автобусі не містять дати їх видачі.

Крім того, позивач є пенсіонером за віком (а. с. 11) і користується пільгами щодо безоплатного проїзду на міському пасажирському транспорті загального користування відповідно до положень Постанови КМУ від 17 травня 1993 р. N 354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування».

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відшкодування позивачу вартості послуг з ксерокопіювання, вартості придбання ЦПК України та виготовлення довідки за телекомунікаційні послуги, оскільки ці витрати пов`язані з підготовкою та поданням позову до суду та не є збитками, які підлягають відшкодуванню за умовами договору про користування електричною енергією.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1;375; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик