Ухвала

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 760/18418/15-ц

провадження № 61-4873ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування») про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 25 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, відповідно до якого було застраховано автомобіль марки Mitsubishi ASX, держаний номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу.

29 травня 2013 року на перехресті вулиць Чкалова та Больнічної у місті Авдіївка Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів марки Mitsubishi ASX, держаний номерний знак НОМЕР_1, під керування ОСОБА_2, та марки Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок якої вказані автомобілі отримали пошкодження.

Також позивач зазначала, що повідомила відповідача про настання страхового випадку, надала усі необхідні документи, у тому числі рахунок авторизованої станції технічного обслуговування на суму в розмірі 133 733,14 грн гривень, а в подальшому - підтвердження фактичних витрат на ремонт автомобіля у розмірі 122 146,76 грн.

Проте, 09 серпня 2013 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» листом повідомила ОСОБА_1 про відмову у виплаті їй страхового відшкодування, у зв'язку з поданням нею завідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку, які не відповідають дійсності за фактами, що стосуються страхового випадку і його обставин.

На підставі вищевказаного ОСОБА_1, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на свою користь суму страхового відшкодування з урахуванням штрафних санкцій у вигляді 3 % річних та компенсації інфляційний втрат у розмірі 265 168,11 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня

2018 року (у складі судді Коробенка С. В.) позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування з урахуванням штрафних санкцій у вигляді 3 % річних та компенсації інфляційний втрат у розмірі 265 168,11 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року

(у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В., Олійника В. І.) рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня

2018 року залишено без змін.

07 березня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій даній справі є стягнення страхового відшкодування, тобто ціна позову становить 265 168,11 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 500 = 960 500 грн).

Апеляційним судом вказану справу не визнано малозначною, однак малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Вказівка в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішенні ухвалені у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(«Зубак проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, оскільки є справою незначної складності, та ціна позову не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, Верховним Судом досліджено та взято до уваги предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання

на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких є підстави для відкриття касаційного провадження, зокрема, у випадках, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть

бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня

2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська