ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«13» лютого 2019 року м. Херсон

Справа № 766/20816/18

Провадження № 22-ц/819/531/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя - доповідач)Кузнєцової О.А.
суддів:Бездрабко О.В.,
Вейтас І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 20 грудня 2018 року у справі позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог Банк зазначав, що 01 лютого 2011 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки ОСОБА_4 неналежним чином виконувала зобов'язання по поверненню кредитних коштів, у зв'язку з чим станом на 29 липня 2018 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 255 541,89 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 14 051,22 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 237 990,67 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3 500,00 грн., Банк просив суд на свій розсуд стягнути з ОСОБА_4 кредитну заборгованість в загальному розмірі 110 181,81 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 14 051,22 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 09 квітня 2014 року по 31 липня 2017 року - 96 130,59 грн. та судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено у зв'язку із пропуском строку звернення до суду із зазначеними вимогами.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Письмових відзивів (заперечень) на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України.

Проте колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, 22 жовтня 2018 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості (а.с.6-8).

В обґрунтування своїх вимог Банк зазначав, що 01 лютого 2011 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 7 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження зазначених обставин Банком було додано до позовної заяви «анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку» за номером 195458575, в якій зазначено особисту інформацію відповідачки, а саме: прізвище, ім'я, по-батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, номери засобів зв'язку, інформація про місце роботи тощо (а.с.11).

В анкеті-заяві також зазначається, що, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами «Приватбанку», позичальник просить надати перераховані нижче послуги: платіжна картка «Універсальна», зарплатна картка, картка Gold, пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста книжка та ідентифікація з паспортом. Проте, дана анкета-заява містить відмітку щодо обраних позичальником перелічених банківських послуг лише біля «ощадкнижка (депозит)».

В анкеті-заяві передбачено зазначення позичальником бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка «Універсальна/Gold», однак відповідна графа не заповнена.

Під текстом анкети-заяви міститься дата оформлення - 01 лютого 2011 року та особистий підпис клієнта. Відомостей щодо отримання позичальником картки дана анкета-заява не містить.

Зазначені вище відомості підтверджуються копією відповідної анкети-заяви, яка містить підпис працівника банку і копію печатки «ПриватБанку» (а.с.11).

Крім того, позивачем надано письмову інформацію про тарифи (а.с.12), витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 (а.с.13-36).

Згідно п. 1.1.2.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник має виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, зокрема, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.5.5 вказаних умов та правил встановлено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил, зокрема, за користування платіжною карткою, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку.

На підтвердження доводів про отримання відповідачкою кредиту у розмірі 7000,00 грн. на підставі договору №б/н від 01 лютого 2011 року, а також на підтвердження доводів про наявність заборгованості за даним договором через неналежне виконання відповідачкою умов договору, - Банком надано суду розрахунок заборгованості за період з 09 квітня 2014 року по 29 липня 2018 року включно та вказано про наявність заборгованості у загальному розмірі 255 541,89 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 14 051,22 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 237 990,67 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3 500,00 грн. (а.с.9-10). З даного розрахунку вбачається, що станом на 09 квітня 2014 року Банком нараховане сальдо у розмірі 5 411,00 грн., яке увійшло до загальної суми боргу, однак розрахунок вказаного сальдо відсутній (а.с.9).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

На підставі наведеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність і недоведеність позову та необхідність скасування оскаржуваного судового рішення, як необґрунтованого, зважаючи на наступне.

Так, Банком не доведено факту отримання відповідачкою ОСОБА_4 за кредитним договором без номеру від 01 лютого 2011 року кредитних коштів у розмірі 7 000,0 грн. Доказів на підтвердження зазначеного, у відповідності з вимогами ст.ст.77, 78 ЦПК України, позивачем суду не надані.

Крім того, Банком не надано суду докази на підтвердження факту наявності заборгованості у загальній сумі 255 541,89 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 14 051,22 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 237 990,67 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3 500,00 грн.

Так, в «анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку» за номером 195458575 інформація щодо розміру кредитного ліміту не зазначена взагалі.

Наданий Банком суду першої інстанції розрахунок заборгованості (а.с.9-10) не може бути взятий до уваги у якості доказу, що відповідає вимогам ст. ст.77, 78 ЦПК України, оскільки не містить розрахунку боргу за період з часу укладення договору, на який посилається Банк, а саме з 01 лютого 2011 року по 09 квітня 2014 року. У розрахунку лише наявна інформацію про те, що станом на 09 квітня 2014 року на рахунку відповідачки рахується сальдо у розмірі 5 411,00 грн. Наявність зазначеного залишку Банком не була обґрунтована. Крім того, розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом Банку, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Твердження представника Банку про те, що відповідачка отримувала за договором від 01 лютого 2011 року банківську картку, яка періодично перевипускалась та строк дії договору лонгувався з поповненням картрахунку новими сумами кредитного ліміту є недоведеними.

Так, під текстом анкети-заяви міститься дата її оформлення - 01 лютого 2011 року та особистий підпис клієнта, але в анкеті відсутні будь-які дані про картку та її номер, а також відсутній особистий підпис клієнта про її отримання.

Представлена Банком комп'ютерна роздруківка фотознімку відповідачки з пластиковою карткою не може бути прийнята судом у якості належних та допустимих доказів, оскільки на фотознімку не відображається інформація щодо номеру пластикової картки та на підставі якого саме договору вона видавалась (а.с.67).

Надана Банком комп'ютерна роздруківка довідки з інформацією щодо отримання відповідачкою банківських карток також не відповідає вимогам ст.ст. 77,78 ЦПК України, оскільки Банком зазначені дати випуску карток 01 жовтня 2007 року, 16 вересня 2011 року, 21 лютого 2014 року та 09 квітня 2014 року (а.с.121), що суперечить обставинам справи. Крім того, дана довідка не містить інформації щодо відношення зазначених карток до договору б/н від 01 лютого 2011 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що Банком не надані докази на підтвердження своїх позовних вимог, а саме: не надані письмові докази щодо отримання ОСОБА_4 тіла кредиту у розмірі 7 000,00 грн.; не надані докази отримання відповідачем банківської картки та строку дії цієї картки; не надано розрахунок заборгованості за період з 01 лютого 2011 року по 29 липня 2018 року включно за кредитним договором №б/н, укладеним між Банком та ОСОБА_4 01 лютого 2011 року.

З матеріалів справи та встановлених у справі обставин не вбачається поважних причин, з яких Банк не виконав свій процесуальний обов'язок вчасно надати належні та допустимі докази на підтвердження свого позову.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На зазначені вище факти суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як необґрунтоване, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,376,381-384,390 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Головуючий О.А.Кузнєцова

Судді: О.В.Бездрабко

І.В.Вейтас