Дата документу 22.04.2019 Справа № 369/2481/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 369/2481/18 Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А. В.
Провадження № 22-ц/807/919/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання поширеної відповідачем інформації про наявність боргу такою, що не відповідає дійсності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення неповернутих коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до АТ "ОТП Банк" про визнання поширеної відповідачем інформації про наявність боргу такою, що не відповідає дійсності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення неповернутих коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.04.2015р. між сторонами підписано заяву-анкету про відкриття карткового рахунку НОМЕР_1 у валюті євро, обслуговування якого повинно відбуватись на умовах правил та тарифів, які розміщені на офіційній сторінці банку www.otpbank.com.ua. При цьому, інформація щодо чинної редакції вказаних правил та тарифів на обслуговування на час оформлення заяви, а також у самій заяві відсутня.

Заявою від 19.04.2016р. про закриття рахунку він звернувся до відповідача з проханням припинити дію договору № 001/009834/15, закрити вказаний вище картковий рахунок та повернути залишок коштів готівкою. Отже, на думку позивача, поточний рахунок вважається закритим з 20.04.2016р., з цієї ж дати і виникає обов'язок банку повернути позивачу залишок коштів. Разом з тим, відповідач не тільки не повернув йому грошові кошти з карткового рахунку, а, навпаки, співробітники банку зазначили, що за ОСОБА_3 обліковується борг в сумі 242,90 грн. за нібито нараховану плату за обслуговування однієї з дебетових карток, термін дії якої закінчився ще 10.12.2014р. Наприкінці вересня 2016р. йому зателефонували з компанії "Кредит Капітал" та повідомили, що його борг перед АТ "ОТП Банк" було продано ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал". Такі дзвінки відбувались у неробочий час, що завдавало йому значних незручностей. При цьому, відповідач відмовив йому у поверненні коштів із закритих раніше рахунків з тих підстав, що кошти, які не отримані клієнтом, переходять у власність банку.

Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просив суд визнати поширену відповідачем інформацію про наявність у нього боргу такою, що не відповідає дійсності, порушує його майнові права, зокрема, його ділову репутацію; зобов'язати відповідача спростувати надану ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" інформацію стосовно позивача; зобов'язати відповідача надати позивачу відповідь по суті на письмове звернення від 04.10.2016р. та принести письмові вибачення. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 17 євро 11 центів, пеню в сумі 309 євро 57 центів пені та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем та третьою особою не надано, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтями 19, 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Судом встановлено, що 22.04.215 р. між ОСОБА_3 та Акціонерним Товариством "ОТП Банк" (Банк) підписано заяву-анкету про надання банківських послуг АТ "ОТП Банк", за змістом якої клієнт ознайомився із банківськими послугами, правилами, тарифами, невід'ємною частиною яких є заява-анкета про надання банківських послуг, які розміщені на офіційній інтернет-сторінці (офіційному сайті) банку, та бажає оформити картковий рахунок в АТ "ОТП Банк".

Відповідно до п. 3.1 договору про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток, який розміщений на офіційному сайті АТ "ОТП Банк", до якого приєднався позивач шляхом підписання заяви-анкети про надання банківських послуг від 22.04.2015р., банк відкриває клієнту картковий рахунок у валюті рахунку, надає карту клієнту, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки.

Пунктом 5.1. вказаного договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його розміщення на офіційному сайті банку, для клієнта - з дати підписання ним Заяви-анкети про надання банківських послуг АТ "ОТП Банк", та діє до прийняття сторонами чи однією із сторін рішення про його розірвання та за умови належного виконання сторонами інших положень договору.

На підставі вказаної заяви-анкети від 22.04.2015р. ОСОБА_3 було відкрито банком картковий рахунок НОМЕР_1 в валюті євро.

Як вбачається з матеріалів справи, заявою від 19.04.2016р. ОСОБА_3 просить АТ

"ОТП Банк" припинити дію договору № 001/009834/15 від 22.04.2015 р. про видачу та об-

слуговування міжнародних платіжних пластикових карток (VISA Debit, VISA Credit, MasterCard) та анулювати картки (…).

Також вказаною вище заявою позивач просить відповідача закрити поточний (картковий) рахунок НОМЕР_1 в валюті євро та повернути йому залишок коштів.

З доданої до матеріалів справи копії виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_3 за НОМЕР_1 слідує, що на рахунку містився залишок коштів в сумі 17 євро 11 центів.

Даний факт не заперечувався сторонами в ході розгляду цієї справи.

Відповідно до п. 20.6 Інструкції, банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо). Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день.

Судом встановлено, що за умовами договору у разі його розірвання за ініціативою клієнта банк виплачує грошові кошти, які залишаються на рахунку, що закривається, після спливу 45 календарних днів.

В заяві від 04.10.2016р. позивач вимагає від АТ "ОТП Банк" закрити усі відкриті на його ім'я рахунки в АТ "ОТП Банк" та повідомляє про намір розірвати усі діючи договори на розрахункове чи будь-яке інше обслуговування з АТ "ОТП Банк"; просить в установлений законодавством термін повернути всі залишки особистих коштів, що залишились в АТ "ОТП Банк" після закриття його рахунків шляхом видачі готівки у відділенні Святошиньске м. Києва; повідомити, на якій підставі співробітниками АТ "ОТП Банк" була розповсюджена неправдива інформація стосовно нього та порушені його права; спростувати розповсюджену неправдиву інформацію про наявність у нього кредитної заборгованості, про що повідомити письмово у встановлений законодавством термін.

Листом за вих. від 04.11.2016р. № 21-21-3-1-68-3/ АТ "ОТП Банк" повідомляє ОСОБА_3 про те, що його звернення отримано та розглядається керівництвом банку.

Судом також з»ясовано, що згідно умов договору для забезпечення здійснення операції по видачі залишку коштів в іноземній валюті у зв»язку з закриттям рахунку, клієнт мав надати реквізити іншого рахунку у цьому ж або будь-якому іншому банку, на який належить перерахувати залишкові кошти.

З огляду на такі умови договору про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток, судом встановлено, що заява позивача від 19.04.2016 р. про закриття поточного (карткового) рахунку НОМЕР_1 в валюті євро не містить жодних відомостей щодо поточного або будь-якого іншого рахунку, відкритого в АТ "ОТП Банк" чи в іншому банку, на який позивач просить АТ "ОТП Банк" перерахувати залишок коштів в сумі 17 євро 11 центів.

Також, в матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази на підтвердження з'явлення ОСОБА_3 до відділення АТ "ОТП Банк" наступного дня після спливу 45 календарних днів після подання письмової заяви від 19.04.2016р. про закриття поточного (карткового) рахунку НОМЕР_1 в валюті євро для отримання вказаної готівки через касу банку.

Так, позивачем до матеріалів справи додані копії чеків-номерів otpbank (а.с. 15-16), з яких вбачається, що позивач з'являвся до відділення АТ "ОТП Банк" - 19.04.2016р., 07.11.2016 р., 24.11.2016 р., 02.03.2018 р., 06.07.2016 р. та 26.12.2016 р. та останньому були встановлені номери у черзі - 123, 71, 144, 55, 82 та 128 відповідно.

Разом з тим, судом встановлено, що жодних доказів на підтвердження того, що пози-

вач дочекався своєї черги у відділенні АТ "ОТП Банк" та відповідачем відмовлено ОСОБА_3 у видачі готівки в сумі 17 євро 11 центів матеріали цієї справи не містять та позивачем не надано.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву, АТ "ОТП Банк" вказує, що позивачу достатньо звернутись із заявою до банку про зняття зазначених грошових коштів та співробітники АТ "ОТП Банк" готові посприяти в прискорені видачі коштів в любому із відділень банку.

З огляду на викладене, судом не встановлено в ході розгляду цієї справи порушення, невизнання або оспорювання прав та законних інтересів ОСОБА_3 в правовідносинах з АТ "ОТП Банк" щодо видачі готівки в сумі 17 євро 11 центів у зв'язку із закриттям поточного (карткового) рахунку НОМЕР_1.

Також, позивачем заявлені вимоги про визнання поширеної відповідачем інформації про наявність боргу такою, що не відповідає дійсності, порушує його немайнові права, зокрема, ділову репутацію, та зобов'язати відповідача спростувати надану до ТОВ ФК "Кредит-Капітал" інформацію стосовно нього та принести письмові вибачення.

Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює (ч. 4). Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний (ч. 5). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7).

Недостовірною інформацією позивач вважав те, що банк вказував на наявність у нього кредитної заборгованості, в той час як між ним та АТ «ОТП Банк» кредитної угоди не укладалось; цю інформацію було розповсюджено банком третій особі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в договорі про відступлення права вимоги, в якому зазначено, що банк відступив фінансовій компанії заборгованість ОСОБА_3 в розмірі 395,46 грн. по кредитному договору № Н031786038 від 04.01.2013р.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що інформація про наявність у ОСОБА_3 заборгованості за одним із рахунків НОМЕР_2 відповідає дійсності, тому не є недостовірною.

Також суд вказував, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження поширення АТ "ОТП Банк" недостовірної інформації відносно ОСОБА_3, внаслідок якої відбулось порушення особистих немайнових прав останнього, завдало шкоди відповідним особистим немайновим благам, перешкодило повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Зокрема, суд вважав, що відсутні докази будь-якого поширення АТ "ОТП Банк" інформації, викладеної в повідомленні про відступлення права вимоги за вих. від 19.09.2016 р. № 5724, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб (опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі).

Також судом визнані недоведеними посилання позивача на телефонні дзвінки невідомих йому осіб, які вимагали повернути борг перед АТ "ОТП Банк", оскільки жодних доказів на підтвердження цим фактам до матеріалів цієї справи не долучено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача

про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності, порушує його немайнові права,

зокрема, ділову репутацію, та покладення на відповідача обов'язку спростувати надану до ТОВ ФК "Кредит-Капітал" інформацію стосовно позивача.

Таким чином, в позові ОСОБА_3 було відмовлено в повному обсязі у зв»язку із його необґрунтованістю.

ОСОБА_3 рішення суду оскаржується в цілому.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційний скарзі ОСОБА_3 вказує, що судом проігноровані вимоги спеціальної

імперативної норми - Закону України «Про захист прав споживачів», якою врегульовано

спірні правовідносини між ним як споживачем банківських послуг та банком, який є фінансовою установою. Проте суд не застосував цей Закон.

Між тим, позивач в позові не визнавав укладений з відповідачем договір надання бан-

ківських послуг недійсним за положеннями вказаної норми та не посилався на вимоги стат-

ті 18 вказаного Закону, на незастосування якої судом вказує на теперішній час в апеляційній скарзі.

Позивач сам мав ознайомитись на сайті банку з тими умовами договору, які були чинні станом на день підписання заяви, про що безпосередньо зазначено у заяві-анкеті, у якій, зокрема, вказано електронний адрес, на якому вони розміщені. Та міг не підписувати заяву, якщо вважав, що умови надання банківських послуг, правила, тарифи є, на його думку, несправедливими, або якщо не зміг ознайомитись з ними за будь-якими причинами.

Але позивач підписав анкету-заяву, отримав картку, протягом року користувався нею та супутніми банківськими послуги, пов»язаними з обслуговуванням картки та картрахунку, а посилатись на несправедливі умови договору та ненадання йому відповідних додатків до договору почав лише через 2 роки після подання заяви про закриття цього рахунку.

Що стосується договору про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток, то ним було передбачено вже на час подання заяви ОСОБА_3 19.04.2016р. про закриття рахунку НОМЕР_1, що договір діє до його розірвання за вимогою однієї із сторін та за умови належного виконання сторонами інших положень договору.

Також вказаний договір про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток мав положення, згідно з якими дострокове розірвання договору за ініціативою клієнта можливе у разі виконання клієнтом за 45 календарних днів до бажаної дати розірвання договору надання на адресу банку письмової заяви про розірвання договору.При розірванні договору з ініціативи клієнта чи банку, банк на наступний банківський день по закінченні 45 календарних днів після подання клієнтом чи банком заяви/листа на розірвання договору/заяви-анкети про відмову від отримання банківської послуги АТ "ОТП Банк":

а) виплачує Клієнту залишок коштів на картковому рахунку готівкою через касу банку або

б) перераховує залишок на вказаний Клієнтом у заяві на закриття поточного (карткового) рахунку поточний чи будь-який інший рахунок, відкритий в банку чи в іншому банку, якщо залишок в національній валюті або

в) перераховує залишок виключно на вказаний клієнтом у заяві поточний чи інший рахунок, відкритий в Банку, якщо залишок в іноземній валюті.

Якщо Клієнт у заяві не надає Банку інструкцій по перерахуванню залишку або не з'являється у вищезазначений день для отримання готівки, він уповноважує Банк наприкінці такого дня перерахувати залишок на рахунок Банку "до запитання" та надає Банку доручення:

-зберігати залишок на зазначеному рахунку з нарахуванням відсотків за нульовою відсотковою ставкою протягом всього строку зберігання;

-виплатити залишок Клієнту або його законному представнику, якщо залишок не було зараховано у доходи Банку;

-зарахувати залишок у доходи Банку не раніше ніж через 1 рік після дати його зарахування на зазначений рахунок, якщо до цього часу залишок не було виплачено Клієнту або його законному представнику.

При цьому, вищезгадане доручення Клієнта продовжує діяти до його повного виконання навіть після розірвання договору.

На користь зазначеному свідчить той факт, що сам клієнт ОСОБА_3 зазначає про застосування до нього таких умови договору у своєму зверненні до банку 04.10.2016р., у якій вказує, що йому повідомлено, що залишок коштів по рахунку він може отримати через 45 днів після прийняття банком зави про закриття рахунку ( а.с. 14).

Отже, банк не змінював вказані умови договору, а вони існували на час звернення ОСОБА_3 з заявою про закриття як рахунку НОМЕР_1, так і решти його рахунків (слідує з його ж звернення від 04.10.2016р.).

Посилання ОСОБА_3 на свою незахищеність як споживача у цих правовідносинах не заслуговує на увагу, оскільки останній є активним користувачем банківських послуг, про що свідчить наявність у нього 4 карток тільки в АТ «ОТП Банк», а також попереднє звернення з заявами про закриття інших рахунків, перед тим як відбулись події з цим рахунком НОМЕР_1.

Позивач в скарзі зазначає, що судом безпідставно прийняті як докази долучені до відзиву на позовну заяву документи, які не були направлені йому, що є порушенням ч. 9 ст. 83 ЦПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Отже, якщо доказ є публічно доступним, його надсилання учасникам справи не є обов»язковим. Долучені до відзиву копії тарифів та витягу з договору є публічно доступними, оскільки розміщені на сайті банку, а електронна адреса сайту наведена у заяві-анкеті, підписаної позивачем.

Щодо решти документів, які долучені до відзиву та якими є: скріншот про рахунки позивача, довідка про розмір комісії, звіт про рахунок позивача ( а.с. 47-49), то пропри те, що вони не були направлені позивачу, останній їх ретельно вивчив, надавши відповідь на відзив із аналізом вказаних доказів.

Відтак, позивач не був позбавлений права на ознайомлення з ними, скористався цим правом, а тому підстав для залишення поза увагою цих трьох документів, колегія не вбачає.

Колегія вважає, що вимоги ч. 9 статті 83 ЦПК України можна було б застосувати у тому випадку, коли із вказаними документами учасник справи був позбавлений можливості

ознайомитись взагалі, але в цій справі позивач таким правом скористався.

Крім того, не мається даних щодо направлення позивачу і відзиву на позов, але правом щодо відповіді на відзив останній скористався, а тому був обізнаний і про інші долучені до відзиву документи, що свідчить з його подальших заяв по суті справи та пояснень в ході її розгляду.

Позивач в скарзі посилається також на незастосування судом вимог ч. 2 ст. 1060 ЦК України щодо видачі його вкладу на першу вимогу.

Але він помилково ідентифікує договір карткового рахунку з договором банківського вкладу, хоча це є різними видами договору, які врегульовано різними нормами та розділами ЦК України.

Так, договори банківського вкладу регульовані нормами у параграфі 3 Глави 71 ЦК України, а договір банківського рахунку врегульовано нормами Глави 72 ЦК України.

З Заяви-анкети слідує, що позивач уклав з банком саме договір карткового рахунку, а не банківського вкладу ( а.с . 10).

Тому суд правильно не застосовував до спірних правовідносин положення ст. 1060 ЦК України (в редакції, що була чинною станом на 19.04.2016 р.).

Апеляційним судом наводяться норми, якими врегульовані договірні відносини між

сторонами.

Статтею 1066 частиною першою ЦКУ передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Укладення договору банківського рахунка врегульовано ст. 1067 ЦК Украххни, згідно з якою договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до ч. 1 статті 1068 ЦКУ, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

У відповідності до ч. 4 вказаної норми, клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

У частині 1 статті 1075 ЦКУ зазначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Частиною 3 ст. 1075 ЦК України передбачено, що залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Зважаючи на вищенаведений аналіз норм матеріального права, колегія визнає необґрунтованими доводи скарги про розповсюдження на укладений між ним та банком договір положень цивільного закону, якими врегульовано договір вкладу, а тому є неспроможними і похідні від цих доводи щодо порушення судом принципу верховенства права в частині вирішення спору з недотриманням ієрархії норм матеріального права щодо застосування підзаконного акту замість закону.

Разом з тим, суд вирішував справу саме за наведеними нормами, зокрема, з урахуванням вимог ч. 3 статті 1075 ЦК України, оскільки банківським договором наразі і встановлено повернення залишку коштів на рахунку, про закриття якого просить клієнт, через 45 днів після подання ним відповідної заяви.

Надалі, позивач в скарзі зазначає, що суд зробив помилковий висновок про те, що ним у заяві не було зазначено, в який спосіб повернути йому як клієнту залишок коштів з рахунку НОМЕР_1. Вказує, що в заяві було зазначено, що кошти він просить видати готівкою із застосуванням транзитного рахунку НОМЕР_3 ( а.с. 11).

Проте, дослідивши зміст заяви, колегія встановила, що заява є надрукованою, та клієнт мав підкреслити необхідні позиції та заповнити від руки вільні строчки.

Заява містила наступні реквізити щодо отримання залишку коштів: видати готівкою

(із застосуванням транзитного рахунку НОМЕР_3 та 2909______________________

установи банку), перерахувати на рахунок № ______________________________________

відкритий у______________________________(назва установи банку, МФО банку,

ідентифікаційний код банку/ ідентифікаційний номер клієнта при перерахуванні на інший поточний рахунок.

Але жодна позиція не була підкреслена позивачем, а пусті строки не були заповнені, тому наразі і залишалась неоднозначність у цьому питанні, тобто клієнт не надав чіткого розпорядження банку, в який спосіб він бажає отримати свої кошти.

Зазначені відомості спростовують ствердження позивача, що ним було погоджено надання коштів через транзитний рахунок.

Крім того, суд правильно встановив, що кошти у іноземній валюті можливо за умовами договору отримати лише на відкритий клієнтом рахунок, але позивач ані номеру, ані реквізитів відповідного рахунку не зазначив.

Вказуючи в скарзі, що в заяві від 04.10.2016р. на адресу банку він повторно зазначив, що залишки коштів з закритих рахунків він бажає отримати готівкою, але в цій заяві він знову не враховує, що кошти у іноземній валюті можуть бути лише перераховані на інший рахунок клієнта, та не надає знову реквізитів такого рахунку.

Отже, причиною неповернення позивачу коштів у євро, які залишились на рахунку НОМЕР_1, до цього часу є саме його упущення, що виразилось у не зазначенні реквізитів рахунку, на якій слід йому перерахувати ці кошти.

Що стосується доводів про необґрунтованість висновків суду про відмову в задоволенні його вимог про поширення недостовірної інформації, колегія встановила наступні обставини.

Статтею 1069 ЦКУ унормовано таке: ч. 1 - якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу; ч. 2 - права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом; ч. 3 - розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Позивач в скарзі наголошує на тому, що не має кредитного договору з банком, а тому не мається у нього і невиконаного кредитного зобов»язання.

З цього приводу банк вказував та суд встановив, що у ОСОБА_3 було декілька картрахунків, зокрема, рахунок НОМЕР_2 в національній валюті, який був відкри-

тий йому згідно з договором № Н031786038.

Згідно пояснень відповідача, внаслідок списання щомісячної комісії за обслуговування вказаного рахунку НОМЕР_2 в розмірі 15 грн. та нарахуванням відсотків у зв»язку з перевитратою у розмірі 0,1 % у ОСОБА_3 виникла заборгованість у розмірі 395,46 грн.

Отже, в даному випадку відслідковується ситуація, коли на оплату комісії на картрахунку ОСОБА_3 не вистачало коштів та у відповідності до положень стаття 1069 ЦК України банк сплатив її, надавши відповідну суму в кредит клієнту, тому і виникли кредитні відносини за рахунком НОМЕР_2, що регулюються нормами про кредитні відносини.

Вказані обставини підтверджуються випискою про рух коштів по рахунку НОМЕР_2.

У такому разі суд правильно визнав, що інформація про наявність заборгованості у ОСОБА_3 за договором рахунку № Н031786038 про наявність кредитної заборгованості в сумі 395,46 грн. не являється недостовірною.

Також, позивач в скарзі зазначає, що поширення інформації про начебто наявність у нього кредитного зобов»язання відбулось шляхом укладення договору відступлення права вимоги між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», тобто повідомлення банком іншій фінансовій установі недостовірної інформації про його борг, якого насправді не мається.

Проте, крім того, що інформація є достовірною, колегія вважає також, що і факту її поширення без згоди позивача в даному випадку не відбулось.

Так, в заяві-анкеті ОСОБА_3 надавав згоду на те, що його персональні дані банк може використовувати для виконання своїх функцій та/або для виконання укладених банком з третіми особами договорів, в т.ч. про відступлення права вимоги. Що і відбулось у даному випадку, коли банком було відступлено право вимоги по заборгованості за картрахунком НОМЕР_2, по якому значилась заборгованість по комісії, яку банк погасив своїми коштами, надавши відповідний кредит клієнту.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія вважає, що всі вище досліджені доводи скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. А решта не має істотного значення, оскільки не спростовує рішення суду, яке є правильним за своєю суттю, а також законним і обґрунтованим.

Апеляційний суд при цьому також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін иа інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов»язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов»язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконувати обов»язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу необгрун- тованою, тому у відповідності до положень статті 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 22 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: