Ухвала

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 212/7289/15-ц

провадження № 61-8072ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Жовтневого районного суду міста ОСОБА_3 від 24 березня 2015 року було витребувано з чужого незаконного володіння шляхом вилучення у ОСОБА_2 належний

ОСОБА_1 автобус ПАЗ-32054-07, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 119 960,00 грн та передання його ОСОБА_1 Після набрання законної сили вказаним рішенням, позивачу був виданий виконавчий лист, який він передав на виконання до державної виконавчої служби. В період виконання судового рішення ОСОБА_2 розукомплектував належний позивачу автобус, залишив його в практично розібраному стані, залишив лише кузов та шасі, тобто на теперішній час автобус до експлуатації не придатний, в зв'язку з чим вартість автобуса складає 24 497,00 грн відповідно до проведеної оцінки ТОВ «Центр експертного дослідження» від 28 липня

2015 року. Отже вартість майна, яке не було повернуто позивачу складає 95 463,00 грн.

Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу заподіяна матеріальна шкода на вказану суму, яку ОСОБА_1 просив суд стягнути з

ОСОБА_2, а також просив відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, яка полягає у відчутті моральних страждань позивачем, оскільки на протязі тривалого часу він не мав можливості витребувати належний транспортний засіб, пережив сильний стрес, були порушені звичайний уклад життя та нормальні життєві зв'язки позивача.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 рокувідмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, представники

ОСОБА_1 ? ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оскаржили їх в апеляційному порядку.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 ? ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року залишено без змін.

13 квітня 2019 року через засоби поштового зв'язку до Верховного Суду звернувся ОСОБА_1 з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 році встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 212/7289/15-ц є відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 95 463,00 грн та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судові рішення у даній справі підлягають касаційному оскарженню відповідно до підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а саме: касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки питання обов'язковості виконання судових рішень має фундаментальне значення, на що неодноразово вказував ЄСПЛ у рішеннях проти України; справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки ОСОБА_1 є пенсіонером за віком,отримує незначну за розміром пенсію, а придбав автобус за збережені гроші з надією, що після виходу на пенсію зможе підробляти перевізником.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і те, що справа має виняткове значення для учасника справи.

Посилання заявника у касаційній скарзі на пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржене судові рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи те, що справа в силу вимог закону є малозначною, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, Верховним Судом не розглядається.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило