РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

14 травня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Полегенького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про переведення прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про переведення прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу.

В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що 18 листопада 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 18.11.1995 року, серія НОМЕР_1 , від якого вони мають сина - ОСОБА_7 . Сторони проживали однією сім`єю до 02 квітня 2014 року. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2016 року поділено між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 частину спільного сумісного майна подружжя, яке знаходилось у безпосередній власності у м АДРЕСА_1 Києві.

Також позивач зазначив, що за час шлюбу, за зароблені кошти від трудової діяльності та продажу іншого майна, подружжям набуто нерухоме майно у м. Одесі, а саме: квартиру АДРЕСА_2 квартиру АДРЕСА_3 , що АДРЕСА_4 . З ініціативи ОСОБА_3 , для зменшення податкового навантаження на подружжя, договори купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна від 11 лютого 2011 року, від 25 липня 2012 року та від 12 вересня 2012 року оформлювалися на її батьків: ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , однак спірна нерухомість придбавалась ним та ОСОБА_3 для власних потреб, їх вартість сплачувалась з їх, як подружжя, спільних заощаджень та від трудової діяльності. Пошук, огляд квартир та всі дії, спрямовані на їх купівлю були здійснені особисто позивачем та за її проханням її братом ОСОБА_9 Ремонтні роботи у квартирах, придбання меблів, побутової техніки також здійснювались за її кошти з метою використання майна у власних потребах. У періоди канікул їх з ОСОБА_3 сина, ОСОБА_10 , та відпусток позивач з сином ОСОБА_11 проживали у вказаних квартирах, інколи з нами там також перебувала ОСОБА_3

ОСОБА_2 та ОСОБА_8 до вищевказаного нерухомого майна не мають ніякого відношення, ніколи не вселялись у квартири та в них не проживали, машиномісцем не користувались, коштів на придбання даної нерухомості не мали, як і причини для її придбання. На період придбання нерухомості ОСОБА_2 та ОСОБА_8 вже тривалий час були пенсіонерами, отримували невеликий дохід, заощаджень для придбання спірної нерухомості не мали. Для вирішення поточних питань щодо юридичного оформлення права власності на вказане майно та з метою фактичного управління ним ОСОБА_2 та ОСОБА_8 надавали доручення на представлення їх інтересів брату позивача ОСОБА_12 Оплату всіх комунальних платежів за квартири та машиномісце здійснював також її брат ОСОБА_12 за її кошти.

Коли сторони перебували із ОСОБА_3 у шлюбі, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 жодного разу не заперечували щодо того, що квартири є власністю подружжя та щодо мого використання вказаного майна для власних потреб. ОСОБА_13 , колишня дружина позивача також до розлучення та поділу майна, що знаходиться в м АДРЕСА_5 , ніколи не заперечувала той факт, що квартири придбані сторонами для сім`ї, і являються власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Після розірвання шлюбу та поділу майна, що знаходиться у м. Києві (тобто з моменту винесення рішення Шевченківським райсудом м. Києва від 25.01.2016р. та перегляду його в Апеляційному суді м. Києва 11.04.2016 року), на пропозицію позивача щодо позасудового поділу частини спільної сумісної власності у м. Одесі, відповідачі відмовились. Відповідачі не визнають, що це майно фактично належить позивачу та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності. За таких обставин позивач посилається на те, що він позбавлений можливості користуватись та розпоряджатись майном, придбаним ним під час перебування у шлюбі.

22.01.2019 року від представника відповідача ОСОБА_14 надійшло клопотання про закриття провадження відповідно до п.3, ч.1, ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що 18.10.2017 року Апеляційним судом Одеській області винесено рішення по справі № 522/10242/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу, визнання належних покупців та визнання спільної сумісної власності подружжя, яке залишено без змін Постановою Верховного суду від 28.03.2018 року

22.01.2019 року ухвалою суду вирішено закрити провадження по справі в частині позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири від 11.02.2011 року посвідченого Пенчевим К.Л. державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-310, відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_6 частково недійсним в частині покупця; закрити провадження по справі в частині позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири від 25.07.2012 року посвідченого Пенчевим К.Л. державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-1504, відповідно до якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_8 купив квартиру АДРЕСА_7 частково недійсним в частині покупця; закрити провадження по справі в частині позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири від 12.09.2012 року посвідченого Пенчевим К.Л. державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-1848, відповідно до якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 купила машиномісце № 09, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 частково недійсним в частині покупця;

Судом вирішено продовжити розгляд справи по іншим позовним вимогам, а саме щодо переведення права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 , укладеним 11 лютого 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 і вважати укладеним договір купівлі продажу квартири від 11.02.2011 року посвідченого Пенчевим К.Л. державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-310, між ОСОБА_4 , з однієї сторони (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) з іншої сторони;

переведення права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 , укладеним 25 липня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , з ОСОБА_8 на ОСОБА_1 і вважати укладеним договір купівлі-продажу квартири від 25.07.2012 року посвідченого Пенчевим К.Л. державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-1504, між ОСОБА_5 , з однієї сторони (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) з іншої сторони;

переведення права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу машиномісця № 09, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , укладеним 12 вересня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 і вважати укладеним договір купівлі-продажу квартири від 12.09.2012 року посвідченого Пенчевим К.Л. державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-1848, між ОСОБА_6 , з однієї сторони (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) з іншої сторони;

В судовому засіданні представник позивача Табачна ОСОБА_15 позовні вимоги підтримала повністю з мотивів, наведених у позовній заяві, позов просила задовольнити повністю.

Представник відповідача Кузьменко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з причин їх необґрунтованості та безпідставності, заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши учасників судового процесу, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Судом встановлено, що 18 листопада 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 18.11.1995 року, серія НОМЕР_1 , від якого вони мають сина - ОСОБА_7 .

11 лютого 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 , вартістю 387 000,0 грн.

25 липня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , який є батьком ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 , вартістю 602 888,0 грн.

19 вересня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу машиномісця № 09 за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю 89 500,0 грн.

Сторони проживали однією сім`єю до 02 квітня 2014 року. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2016 року поділено між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 частину спільного сумісного майна подружжя, яке знаходилось у безпосередній власності у м. Києві.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 86 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, позивач повинен надати відповідні докази в спростування змісту нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу в частині покупців.

Проте, позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно було придбано ним та ОСОБА_3 і за їхні, як подружжя, спільні заощадження від трудової діяльності, ні те, що він був стороною оспорюванних правочинів. Договори купівлі-продажу підписані особисто відповідачем та її покійним чоловіком як покупцями, вони відповідають нормам цивільного законодавства (позивачем дані обставини визнані).

Матеріали справи не містять доказів того, що продавці спірного майна отримали грошові кошти саме від ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Разом з тим сам по собі факт наявності у позивача можливості придбати спірне нерухоме майно не може бути належним і безспірним доказом того, що саме він є його покупцем.

Крім того, частиною третьою статті 244 ЦК України встановлено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Так, довіреність є підтвердженням того, що одна особа діє в інтересах іншої з певними правами та обов`язками, а належність цих прав і обов`язків особі, яка видала довіреність, повинна доказуватись певними документами і даними.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2017 року по справі № 522/10242/16-ц, яке залишено без змін постановою Верховного суду від 28.03.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу, визнання належних покупців та визнання спільної сумісної власності подружжя - відмовлено у повному обсязі.

В основу судового рішення по справі № 522/10242/16-ц було покладено факт недоведеності жодним належним доказом позовних вимог стосовно того, що позивач та його колишня дружина ОСОБА_3 мають будь-яке відношення до майна.

Таким чином судом встановлено, що зазначене рішення ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому слід зазначити, що позовні вимоги ОСОБА_1 у справі № 522/10242/16-ц, а саме стосовно визнання належними покупцями нерухомості ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнання майна спільної сумісної власності та позовні вимоги ОСОБА_1 у справі № 522/16159/18 щодо переведення на нього прав та обов`язків покупця за договорами є похідними від основних вимог, які повністю тотожні у позовних заявах у справах 522/10242/16-ц і № 522/16159/18, а саме визнання частково недійсними в частині покупця договорі купівлі-продажу нерухомості.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 188 ЦПК України, похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Як зазначено вище, рішенням по справі № 522/10242/16-ц у задоволенні позову про визнання частково недійсним договорів купівлі продажу в частині покупця - ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі.

Тому, суд вважає, що вказана обставина виключає можливість розгляду будь-яких похідних вимог з вказаного приводу, в тому числі і заявлені по цій справі вимоги щодо переведення на ОСОБА_1 прав та обов`язків покупця.

З урахуванням того, що заявлені позивачем позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про переведення прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажуу повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про переведення прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 23 травня 2019 року.

Суддя А.В.Науменко

14.05.19