Ухвала

Іменем України

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа №521/18161/15-ц

провадження № 61-7513ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року, постановлену у складі судді

ОСОБА_5, у справі за позовом ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

У листопаді 2015 року ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, звернулась до суду з позовом доОСОБА_12 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В., вона та відповідач у рівних частках є співвласниками 495/1000 часток квартири АДРЕСА_1. Вона та її п'ятеро дітей зареєстровані у спірній квартирі, проте не проживають у ній. У зв'язку з тим, що вона сама виховує дітей, не має фінансової можливості надалі орендувати житло, у неї виникла потреба у користуванні зазначеною квартирою.

Ураховуючи, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою та не погоджується на її вселення до квартири разом із дітьми, просила вселити її та її неповнолітніх дітей у квартиру АДРЕСА_1; встановити порядок користування зазначеною квартирою, виділивши їй та її неповнолітнім дітям у користування житлову кімнату площею 18,1 кв. м, а відповідачу - житлову кімнату площею 13,7 кв. м, кухню площею 7,5 кв. м та підсобні приміщення залишити у загальному користуванні; зобов'язати ОСОБА_12 не чинити їй та дітям перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, ОСОБА_11 у 495/1000 часток квартири АДРЕСА_2, які в цілому складаються з приміщень: 5,6 житлові кімнати житловою площею 31,8 кв.м; 3-а кухня, 495/1000 кухні "3", коридору "2", туалету "8" , тамбура "1".

Зобов'язано ОСОБА_12 не чинити перешкод ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у користуванні 495/1000 частками квартири АДРЕСА_2, які в цілому складаються з приміщень: 5,6 житлові кімнати житловою площею 31,8 кв.м; 3-а кухня, 495/1000 кухні "3", коридору "2", туалету "8" , тамбура "1".

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_12 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У листопаді 2018 року ОСОБА_4, як особа, яка не брала участі у справі, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року касаційну скаргу

ОСОБА_12 залишено без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року залишено без змін.

У січні 2019 року, ОСОБА_4, як особа, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від

06 лютого 2018 року, яку доповнив у березні 2019 року, та просив скасувати рішення в частині вселення й зобов'язання не чинити перешкод у користуванні частками квартири, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вселення позивача у 495/1000 частин спірної квартири порушує його право користуватися нежилими приміщеннями: кухнею «3», коридором «2», туалетом «8», як співвласника 505/1000 частин зазначеної квартири.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою.

Ухвала суду мотивована тим, що наведені в апеляційній скарзі доводивже були розглянуті судом під час розгляду справи за апеляційною скаргою

ОСОБА_12 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від

06 лютого 2018 року, а тому, суд, керуючись частиною п'ятою статті 370 ЦПК України дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій він просив скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року, направити справу для продовження її розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що він не брав участі у справі, про наявність спору між сторонами дізнався лише у листопаді 2018 року. Незалучення його як сторони до участі у справі, ухвалення районним судом рішення, що оскаржувалося відповідачем та ним щодо вселення позивачки з її дітьми у спірну квартиру, призвело до порушення його прав у частині користування деякими нежилими приміщеннями.

Зазначає, що доводи, викладені ним в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_12 не досліджував, а відтак дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, чим фактично позбавив його право на оскарження рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

На підставі вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Пунктом першим частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 370 ЦПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Згідно частини п'ятої статті 370 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

З оскаржуваного судового рішення убачається, що ОСОБА_12, звертаючись з апеляційною скаргою зазначала, що квартира призначена для проживання однієї сім'ї, а тому неможливо проживати у квартирі, не порушуючи її прав, як інваліда ІІ групи, та прав дітей. Позивачка вселена у комунальну квартиру, частина приміщень якої знаходиться у фактичному користуванні власника 505/1000 часток квартири, який не є стороною у справі.

Ураховуючи, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року було предметом перегляду апеляційної та касаційної інстанцій, наведені заявником доводи в апеляційній скарзі, розглянуті під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_12 і їм була надана належна правова оцінка, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги щодо незалучення його до участі у справі є необгрунтованими, оскільки частки співвласників 495/1000 та 505/1000 частини спірної квартири є визначеними з зазначенням конкретних приміщень, тому вселення ОСОБА_6 до частки квартири, яка належить їй на праві спільної часткової власності з відповідачем, ОСОБА_12, не порушує права та інтереси заявника, як співвласника 505/1000 частин спірної квартири.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, ухвала Одеського апеляційного суду від 15 березня

2019 року постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник