Провадження № 22-ц/812/463/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 489/3450/18 за апеляційною скаргою

Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухваленого 04 грудня 2018 року під головуванням судді - Рум'янцевої Н.О., в приміщенні того ж суду по справі за позовом

Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради

до

ОСОБА_2, за участі третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради

про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2018 року Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позивач зазначав, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не сплачує аліментів, матеріально її не утримує, не цікавиться вихованням, інтересами та здоров'ям дитини.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем батьківських обов'язків позивач просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та накласти заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1, право користування яким має малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено безспірними доказами умисного ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків відносно дитини та в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька батьківських прав.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано негативну характеристику на відповідача, видану органом поліції, наявність заборгованості по аліментам, розмір якої зростає, неналежні умови виховання дитини за місцем проживання, не системне відвідування дитини в дитячому закладі, неохайний вигляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 травня 2018 року за № 1080/02.02.01-22/22/14/18, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12-13).

Свій висновок орган опіки та піклування мотивує наступним.

Так, листом Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 Миколаївської обласної ради від 03 квітня 2018 року за вих. № 157.8, ОСОБА_6 за рішенням ЛКК від 28 березня 2018 року за психічним станом в теперішній час ростити та виховувати сина ОСОБА_5 не може (а.с.5).

Малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2017 року, відібрано у батька - ОСОБА_2, без позбавлення батьківських прав, через те, що мати в силу стану здоров'я не може здійснювати виховання дитини, а батько неналежно виконує свої батьківські обов'язки щодо утримання дитини, створення умов для її виховання.

Вказаним судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_2, на користь Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітків (доходів), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 березня 2017 року та до закінчення часу його перебування в державному закладі (а.с. 15-17).

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 січня 2017 року дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштовано малолітнього до Миколаївського обласного будинку дитини на повне державне забезпечення, де він перебуває з 14 лютого 2017 року (а.с.15-16).

Актом обстеження умов проживання від 10 квітня 2018 року, за адресою реєстрації місця проживання матері та дитини в АДРЕСА_1, в кімнаті брудно, речі розкидані, неприємний запах, на кухні брудний посуд, не прибрано. В той же час, в акті відмічено, що в дитячій кімнаті є ліжко, дитячий матрац, дитяча постіль. Одночасно в акті вказано про відсутність речей першої необхідності: одягу, іграшок, засобів гігієни, тощо, проте дитина на час складення акту в цьому приміщенні не проживає, так як перебуває в дитячому закладі (а.с.7).

Як слідує із довідки про реєстрацію у житловому приміщенні, виданій ЖКП «Південь» від 2 квітня 2018 року в квартирі АДРЕСА_1 проживає мати малолітньої дитини ОСОБА_6 та зареєстрований її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також відповідно до вказаної довідки в даній квартирі зареєстрований ОСОБА_8 З пояснень відповідача слідує, що ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_6 та теж є інвалідом, тому саме відповідач здійснює догляд, як за ОСОБА_6 так і за її батьком (а.с. 11).

Позивач також посилається на те, що відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 03 квітня 2018 року Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, вбачається, що ОСОБА_2 не сплачує аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку з чим станом на 01 лютого 2018 року заборгованість становить 13878,89 грн. (а.с.6). На час звернення з апеляційною скаргою вказана заборгованість зросла до 28322 грн. 63 коп. (а.с. 66).

З наданих відповідачем квитанцій щодо сплати аліментів вбачається, що ним здійснено переказ готівки № 49 від 14 вересня 2018 року, № 33 від 16 серпня 2018 року на суми 972 грн. кожна та №62 від 17 жовтня 2018 року №32 від 12 листопада 2018 року на суми 1000 грн. кожна, які свідчать про часткову сплату аліментів на утримання дитини та відсутність прямого нехтуваннями цими обов'язками батька (а.с.32-33, 44-45).

Також, орган опіки та піклування вказує на те, що відповідач не достатньо цікавиться долею своєї дитини, яка перебуває в будинку дитини.

Проте, відповідно до листа Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради від 23 квітня 2018 року за вихідним № 03-364-04, за час перебування ОСОБА_5 в будинку дитини, його батьки відвідували за 2017 рік - 9 разів, за 2018 рік - 1 раз. Тривалість відвідувань триває до 20 хвилин. Одночасно в довідці зазначено, що хлопчик зовсім не знає своїх батьків, коли дитину відводять до батьків у нього починається істерика. Зовнішній вигляд батьків занедбаний, одяг батьків має неприємний запах (а.с. 9).

В листі тієї ж дитячої установи від 11 січня 2019 року, міститься інформація, що в 2017 році батько відвідував дитину три рази, а в 2018 році шість разів (а.с. 64). Проте пояснення в різниці даних відсутні. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування зазначила, що в останній довідці вказані відвідування батька особисто, а в попередній за участі інших членів сім'ї.

Відповідач пояснив, що дитину відвідує регулярно, перешкодою тому було лише необхідність в лікуванні. На підтвердження стану здоров'я надав довідки з медичних установ, з яких вбачається, що в вересні 2017 року йому було виставлено діагноз реактивний артрит дрібних суглобів лівої гомілки, лівого гомілковостопного суглобу, забій п'яткової області. З 14 травня по 24 травня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в міській лікарні №3 з діагнозом енцефалопатія змішаного гінезу, стадія декомпенсації у вигляді стійкого помірного вестибуло-атактичного синдрому зниженням ІМФ (а.с.34, 35, 36).

Враховуючи наведене відсутні підстави для висновку несистемного відвідування відповідачем малолітнього в дитячому закладі, що слідує також і з висновку районного суду.

Із характеристики, наданої Інгульським ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 від 16 квітня 2018 року, вбачається, що відповідач був помічений у зловживанні спиртними напоями, в стані алкогольного сп'яніння поводить себе агресивно, неодноразово від сусідів надходили скарги щодо його неадекватної поведінки. До адміністративної відповідальності за 2017-2018 роки не притягався.

Проте, районний суд вірно зазначив, що конкретних фактів дана характеристика не містить та не вказує на системний характер негативної поведінки.

Аналогічна характеристика додана позивачем до апеляційної скарги датована 22 лютого 2017 року, де додатково зазначено, що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 178, 173 КУпАП. Однак данні викладені і в цій характеристиці не є конкретними, оскільки відсутні дати притягнення та відповідні постанови компетентного органу. Більш того в обох характеристиках відсутні підстави їх складення та посилання на правові підстави їх видачі.

Даних про те, що відповідач перебуває на обліку у психіатричному чи наркологічному диспансері матеріали справи не містять.

За змістом ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до вимог ст. 165 СК України визначено коло осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав серед, який визначено і орган опіки та піклування.

Згідно із ч. 1 ст. 155 та п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для позбавлення їх судом батьківських прав.

Абзацом 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Районний суд повно та всебічно дослідив наведені обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які їх регулюють, доказам наданим сторонами надав належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що відповідач частково сплачує аліменти, періодично відвідує дитину в дитячому будинку, не має діагнозу щодо залежності від алкоголізму чи наркоманії , заперечує пред'явлені до нього вимоги щодо позбавлення батьківських прав, висловлює наміри в майбутньому поліпшити умови проживання та надію щодо повернення дитини в сім'ю, а тому відсутні підстави вважати що саме внаслідок свідомої винної поведінки відповідач системно не виконує батьківські обов'язки.

В силу статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Районний суд в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що не доведено позивачем яким саме інтересам дитини відповідає позбавлення батьківських прав її батька, оскільки право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя.

Суд також вірно зазначив, що в силу п. 18 Постанови Пленуму ВСУ передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом у випадкових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням характеру, особи батька а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Враховуючи соціальний стан сім'ї відповідача, обмежену можливість щодо працевлаштування, його бажання виховувати дитину, наявними є підстави для здійснення подальшого суворого контролю за процесом участі батька у вихованні малолітньої дитини, з урахуванням перебування дитини в дитячому закладі, та сприяння відповідними компетентними державними органами батьку у виконанні ним своїх батьківських обов'язків і створення належних умов виховання за місцем проживання.

Не можна вважати достатніми заходи впливу на батька з боку державних органів обмежених лише констатацією факту невиконання батьківських обов'язків без сприяння у зворотному.

За вказаних обставин, районний суд вірно вважав, що державними органами не всі заходи впливу на батька використано. А тому не може бути застосована до нього така крайня міра як позбавлення батьківських прав, так як таке не буде відповідати інтересам дитини.

В апеляційній скарзі позивачем фактично відтворено обставини викладені в позовній заяві, що свідчить про непогодження з наданою судом їх оцінкою. Проте, таке не впливає на правильність висновків суду.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції згідно ст. 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів дійшла висновку, що воно відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 15 квітня 2019 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Т.В.Крамаренко