Провадження № 22-ц/802/428/19 Категорія: 26 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що в лютому 2014 року вона надала відповідачам ОСОБА_3 і ОСОБА_4 позику в розмірі 3900 доларів США і 2000 євро, що підтверджується розпискою. Позичальники повернули позикодавцю 2393 долари США та 500 євро, а решту обіцяли повернути найближчим часом.

Посилаючись на те, що 03 квітня 2018 року вона повторно направила відповідачам письмову вимогу про повернення боргу за договором позики та на те, що позичальники не повернули їй весь борг за договором позики, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідачів 1507 доларів США, що еквівалентно 39467,44 грн, 1173,95 доларів США інфляційних витрат, 3 % річних в розмірі 67,62 доларів США, 1500 євро, що еквівалентно 45852,00 грн, 1168,50 євро інфляційних витрат, 3 % річних в розмірі 67,31 євро та судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2019 року в даній справі позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 1507 доларів США основного боргу, 3 % річних в розмірі 12,76 доларів США, 1500 євро основного боргу, 3 % річних в розмірі 12,70 доларів США та 860,45 грн. судових витрат.

В позові до відповідача ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог до нього.

В судове засідання учасники справи не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відстутності.

Відповідач ОСОБА_4 належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, оскільки судова повістка була вручена його представникові, а згідно з частиною 5 статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - без змін з наступних підстав.

Апеляційна скарга подана на рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з поданою розпискою ОСОБА_2 надала в борг ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 3900 доларів США та 2000 євро, частину з яких було повернуто позикодавцю, а тому позичальник ОСОБА_4 зобов'язаний повернути позикодавцеві ОСОБА_2 позику.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що згідно поданої позивачем ОСОБА_2 розписки, яка підписана позивачем ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_4, ОСОБА_2 дає в борг ОСОБА_3 і ОСОБА_4 гроші в розмірі 3900 доларів та 2000 євро (а.с.7).

Згідно цієї ж розписки позикодавцю були повернуті грошові кошти в розмірі 2393 доларів США та 500 євро.

Частина 1 статті 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неопопдатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

За положеннями зазначених вимог закону договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтвержуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

На підтвердження своїх доводів щодо укладення договору позики позивач ОСОБА_2 надала суду оригінал розписки (а.с.77), яка підписана як позивачем ОСОБА_2 так і відповідачем ОСОБА_4

Згідно з наданою розпискою позивач ОСОБА_2 надала в борг ОСОБА_3 і ОСОБА_4 3900 доларів США та 2000 євро.

Частина 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій саме кількості, такого самого роду та такої самої якості, щ обули передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, судом встановлено, що позикодавцю були повернуті грошові кошти в розмірі 2393 долари США та 500 євро.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_2 боргу за договором позики.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ніякої розписки про отримання в борг грошових коштів не складав та не підписував з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29 листопада 2018 року за клопотання відповідача ОСОБА_4 була призначена судова почеркознавча експертиза для з'ясування того, чи підписував відповідач ОСОБА_4 зазначену розписку.

Проте відповідач ОСОБА_4 двічі в судове засідання не з'явився, вільні та експериментальні зразки почерку, необхідні для проведення експертизи, суду не надав, а тому призначена судом почеркознавча експертиза проведена не була.

В зв'язку з цим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач суду не довів того, що він не підписував розписку про отримання позики.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2019 року в даній справі в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді