№ 644/7046/18
№ 2/637/84/19
РІШЕННЯ

Іменем України

25 квітня 2019 року с.м.т. Шевченкове Шеченківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Островської Н.І.,

за участю секретаря Бутрик Ю.С.,

позивач: представник за договором ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , третя особа: акціонерне товариство «Акцент-Банк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним ,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом про визнання договору, укладеного з ФОП ОСОБА_3 недійсним, застосувавши правові наслідки за ст. 230 ЦК України.

На підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.12.2018 року вказану цивільну справу передано на розгляд Шевченківському районному суду Харківської області.

Як підставу позову зазначено, що 10 листопада 2017 року вона уклала договір ВD 00063 з представниками ФОП ОСОБА_3 , згідно якому відповідач повинна була організувати роботи по виготовленню і передачі їй у власність ПВХ конструкцій (вікон), а також виконати додаткові роботи (зварювання, демонтаж і т.п.), а вона повинна була виплатити відразу 16 469 гривень, а згодом - 10 000 гривень, після отримання вікон. Посилаючись на ст. 230 ЦК України вважає, що сторона ФОП ОСОБА_3 її навмисно ввела в оману, скільки вона не ознайомилась із властивостями товару перед підписанням угоди, а також договір, на переконання співробітників відповідача, вона підписала без отримання СМС повідомлення з кодом підтвердження замовлення. Крім того, її переконали підписати кредитний договір з ПАТ «Акцент-Банк», який зобов`язався профінансувати договір. Згідно заяві позичальника, вона зобов`язалася внести аванс ФОП ОСОБА_3 в розмірі 10 000 гривень, після чого на рахунок відповідача повинні були бути відправлені 16 469 гривень. Договори були нею підписані близько увечері, 10 листопада 2017 року, та, повернувшись додому, прочитала договори та переконалася, що ФОП ОСОБА_3 і Банк діяли недобросовісно, тому вирішила договори розірвати, про що повідомила ФОП ОСОБА_3 та Банк.

У травні 2018 року звернулася зі скаргою на дії ФОП ОСОБА_3 до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, в якій просила провести перевірку за фактами, викладеними в даній заяві і вжити заходів реагування, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», де їй повідомили, що перевірка здійснена не була, оскільки остання відмовилася видати необхідні документи. Крім того, ФОП ОСОБА_3 згідно відомостям про фізичну особу підприємця не займається заявленим видом діяльності.

Також у ФОП ОСОБА_3 наявний умисел, як у недобросовісної сторони ввести її в оману з метою спонукання до укладення правочину. Вважає, що оспорюваний договір відповідно до якого відповідач зобов`язався організувати роботи по виготовленню і передачі їй у власність ПВХ конструкцій (вікон), а також виконати додаткові роботи (зварювання, демонтаж і т.п.), виконувати гарантійний ремонт профілю ПВХ та здійснити безкоштовне регулювання фурнітури при тому, що згідно відомостей про фізичну особу підприємця відповідач не займається ні виготовленням вікон, ні їх встановленням, а також гарантійним обслуговуванням є умисним введенням її в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки якби вона володіла цією інформацією, то не вступила б з відповідачем у договірні правовідносини. Позивач просить визнати недійсним договір ВD 00063, укладений 10 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 , застосувавши наслідки, передбачені ст. 230 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача, уточнивши позов, з підстав введення ОСОБА_2 в оману при укладенні спірного договору від 10.11.2017 року, просив визнати його недійсним та стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь позивача суму вартості договору у розмірі 26469 грн.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надіславши до суду письмовий відзив згідно якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, а справу розглянути за його відсутності. В обґрунтування відзиву посилався на наступне.

Позивач підписала заяву позичальника, паспорт банківського продукту "Розстрочка" про умови кредитування А-Банку, сукупну вартість споживчого кредиту та графік погашення кредиту. Всі дані документи складають кредитний договір разом з умовами та правилами, що розміщені на сайті Банку і містять особистий підпис позивача. Приймаючи до уваги таку кількість підписаних позивачем документів, неможливо не сумніватись у її словах щодо нерозуміння того факту, що вона підписує кредитний договір. Документи викладені звичайним шрифтом, розмір якого дозволяє вільно його читати без додаткових засобів. Доказів, які б підтверджували наявність обставин шодо прмушування обманом до підписання вказаних документів, не наведено. Окрім того, споживач мала право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів та протягм 7 днів після звернення Банку (з 17.11.2017 року до 24.11.2017 року включно) повинна була повернути отримані нею кредитні кошти та сплатити проценти, однак цього не зробила. Грошові кошти отримала саме позивач, оскільки за її розпорядженням 10.11.2017 року Банк перерахував кошти з її кредитного рахунку на рахунок її контрагента за договором про виготовлення МПК та списав комісію.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, письмовий відзив на позов у встановлений строк суду не надала, про причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи згідно оголошенню про виклик в судове засідання на офіційній сторінці Шевченківського районного суду Харківської області http://sh.hr.court.gov.ua/sud2037/ веб-порталу «Судова влада України» в мережі «Інтернет».

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами.

Згідно вимогам ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача та її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 10 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 укладено Договір ВD 00063, за умовами якого ФОП ОСОБА_3 зобов`язалася організувати роботи по виготовленню ПВХ конструкцій (вікон) і передачі у власність ОСОБА_2 , а також виконати додаткові роботи (зварювання, демонтаж і т.п.), а остання - виплатити ФОП ОСОБА_3 відразу грошові кошти в сумі 16 469 гривень, як завдаток, а решту в сумі 10 000 гривень виплатити після передачі їй у власність ПВХ конструкцій (вікон) (а.с. 7).

Пунктом п. 3.3 вказаного Договору передбачено, що перед придбанням продукції замовник зобов`язий самостійно ознайомитися зі споживчими властивостями товарів та послуг /а.с. 7/.

Згідно Додатку № 1 до Договору ВD 00063 ОСОБА_2 повідомлено, що розірвання вищезазначеного договору не допускається, у випадку придбання ПВХ конструкцій у кредит, договір кредиту не підлягає розірванню, допускається дострокове повне погашення кредиту. ОСОБА_2 підтверджено, що їй у повній мірі надана інформація про товар, умови оплати та доставки, а також про надання їй у повному обсязі інформації про умови кредитування, про відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержано (а.с. 8).

Особисті підписи ОСОБА_2 у Договорі від 10.11.2017 року та Додатку до нього, підтвердив представник позивача у суді.

Окрім того, заява позичальника від 10.11.2017 року, укладена з ПАТ «Акцент-Банк» та паспорт кредиту також особисто підписані ОСОБА_2 , що підтверджено її представником в судовому засіданні /а.с. 9, 10/.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)

В якості підстави визнання укладеного договору з ФОП ОСОБА_3 недійсним, представник позивача посилався на навмисне введення ОСОБА_2 . в оману співробітниками ФОП ОСОБА_3

Частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно правовій позиції, висловленій в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.08.2018 року по справі № 445/1011/17 (провадження № 61-971св18) тлумачення ст. 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Виходячи зі змісту статей 203, 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних та допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказуються на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Обставини справи та пояснення представника позивача у суді свідчать про те, що сторони під час укладення Договору мали повне уявлення не тільки про предмет, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Отже, суд дійшов висновку, що оскільки позивач не довела наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, підстав для визнання правочину недійсним, немає.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 203, 207, 215, 216, 229, 230, 626, 628, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» ,-

у х в а л и в :

У задовоеннні позову ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , третя особа: акціонерне товариство «Акцент-Банк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним - відмовити.

Копію рішення направити відповідачу та третій особі.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя

Н.І.Островська