ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 385/782/18

провадження № 22-ц/4809/515/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Суровицької Л.В.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області у складі судді Панасюк І.В. від 19 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору, -

встановив:

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційного банку «ПРИВАТБАНК») звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 16.02.2012 року, з якої отримав кредит у розмірі 8500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, утворилася заборгованість, яка станом на 28.02.2018 року становить 114 358,57 грн., з яких: 8333,11 грн. - заборгованість за кредитом, 106 025,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 16.02.2012 року по 30.12.2017 року.

Посилаючись на ці обставини, банк просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму боргу та судові витрати.

У липні 2018 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву про розірвання кредитного договору, мотивуючи його тим, що в день укладення кредитного договору йому було видано картку «Універсальна», по якій в подальшому змінювалися кредитні ліміти. При цьому, банком до позову було додано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який не містить відомостей щодо встановленого йому тарифу. Однак починаючи з 01.09.2014 року нарахування відсотків відбувалося відповідно до тарифного плану «Універсальна GOLD», згідно якого базова процента ставка в місяць становила 2,5 % на залишок заборгованості або 30 % річних, але банком безпідставно було застосовано процентну ставку в розмірі 34,8 % річних, а з 01.04.2015 року - 43,2 % річних. Також зазначав, що за його розрахунками заборгованість за кредитним договором станом на 31.12.2017 року становить 6342,17 грн. - залишок заборгованості за кредитом та 4842,54 грн. - заборгованість по відсоткам, решта вимог банку є безпідставними. Вважає, що вказані дії банку щодо безпідставного нарахування йому відсотків за підвищеною процентною ставкою свідчать про ведення банком нечесної підприємницької практики, що вводять його як споживача в оману.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просив розірвати кредитний договір № б/н від 16.02.2012 року укладений між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також просив стягнути з банку на його користь моральну шкоду за порушення прав споживача в розмірі 5000 грн.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 581 грн. 67 коп. та судові витрати в розмірі 308 грн. 08 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просив суд в частині вирішення первісного позову змінити в частині стягнення сум заборгованості, а саме стягнути з нього на користь банку 8333,11 грн. - заборгованості за кредитом та 6098,54 грн. - заборгованості по відсоткам, в частині вирішення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2018 року в частині оскарження рішення щодо первісного позову визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів суду обставин наявності істотних порушень, які значною мірою позбавили його сподівань, на які він розраховував при укладенні договору, а також заподіяння йому моральної шкоди.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа.

При цьому, слід зазначити, що не може бути підставою для розірвання кредитного договору незгода позичальника з нарахованими банком відсотків, оскільки не мають правового значення, дані обставини можуть бути враховані лише при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, дослідивши всебічно обставини справи, не встановила підстав для розірвання кредитного договору, визначених ст.ст. 651 та 652 ЦК України, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову в цій частині.

Згідно з положеннями пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання банківських послуг.

Згідно зі статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Правила статті 1167 ЦК України регулюють позадоговірні (деліктні) відносини.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16.

З наявних в матеріалах справи складових частин договору про надання банківських послуг (заяви позичальника) не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов`язань. Відсутні також підстави для відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, не встановлено обставин, з якими закон пов`язує право позивача на відшкодування моральної шкоди, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні моральної шкоди в розмірі 5000 грн. є правильним.

Разом з тим, відповідно до роз`яснень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

У п. 13 зазначеної постанови роз`яснено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що резолютивну частину рішення в частині стягнення кредитної заборгованості необхідно змінити, зазначивши складові суми, що становить заборгованість за кредитом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2018 року змінити.

Резолютивну частину викласти в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 581 грн. 67 коп., з яких: 8333,11 грн. - заборгованість боргу по кредиту, 10 248,56 грн. - заборгованість по відсоткам.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.05.2019 року.

Головуючий:

Судді: