Головуючий в 1інстанції Ліпчанський С.М.
Доповідач: Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Принцевської В.П., Баркова В.М.,

секретар - Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Курахівської міської рали, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. В обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування він є єдиним власником вказаної квартири. Відповідач з 1999 року до 2016 року була його дружиною. Після свари з позивачем 25.02.2014 року вона з дитиною - ОСОБА_4, 2013 року народження, переїхала проживати в інше житло за адресою АДРЕСА_2, в якому вона має частину у власності. На підтвердження факту того, що відповідач не проживає за адресою позивача, складено акт.

19.04.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням суду від 01.10.2018 року виключено запис про ОСОБА_2 з актового запису про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, як про батька дитини.

Відповідач та сумісні діти сторін зареєстровані за адресою позивача, який несе витрати по сплаті комунальних послуг. Він не заперечує проти реєстрації дітей за його місцем проживання, але вважає, що його колишня дружина та її донька не мають права користуватися його житлом, зокрема, зберігати реєстрацію за його власною адресою, де вони фактично не проживають. Позивач вказував, що колишня дружина ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_4 виїхали на інше постійне місце проживання, крім того, вони не проживають у його житлі з 2014 року, тому просив визнати їх такими, що втратили право користування у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач вказує, що суд не прийняв до уваги наявність права власності у позивача на спірне житло, і те, що відповідач, в свою чергу, також має житло у власності, де вона й проживає разом із своїми дітьми вже 5 років. Позивач вказує, що він не чинив відповідачу перешкод у проживанні в його квартирі під час сумісного шлюбу, але його колишня дружина сама вирішили переїхати, і протягом часу з 2014 року не відшукувала права на користування його житлом.

На час звернення до суду із даними позовом відповідач та її дитина не є членами сім'ї позивача, в квартирі позивача не проживають, постійно користуються іншим житлом. Крім того, позивач вказує, що ОСОБА_4 є дитиною тільки його колишньої дружини, і має проживати разом із матір'ю. Суд в рішенні не навів законних мотивів відмови в позові.

Відповідач ОСОБА_3 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказувала, що виїхала з квартири позивача в 2014 році, але не з власної волі, її змусив позивач. Вказувала, що з позивачем склалися негативні стосунки, в яких повинен саме позивач, тому вона має проживати у квартирі із своєю матір'ю, з недостатньою жилою площею. Вважає, що рішення суду першої інстанції є правильним, скасуванню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі відповідача, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, двічі викликалася до апеляційного суду, однак не явилася, 22 березня 2019 року надала заяву про розгляд справи без її участі; і також суд розглянув справу у відсутності представника третьої особи, який надав суду відповідну заяву.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 26.10.2000 року позивач ОСОБА_2 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 82,9 кв.м. (а.с.7).

Згідно з довідкою КП «Міська служба єдиного замовника» Курахівської міської ради від 23.03.2018 року у квартирі за зазначеною адресою зареєстровані: позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3, неповнолітні діти - ОСОБА_5, 2004 року народження, ОСОБА_4, 2013 року народження, ОСОБА_6 - дружина позивача. (а.с.8)

Як вбачається з рішення суду від 19.04.2016 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - розірваний (а.с.11).

24.05.2017 року позивач ОСОБА_2 уклав новий шлюб (а.с.12).

Звертаючись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, ОСОБА_2 посилався на те, що він є власником квартири, де зареєстрована відповідач, і що вона не проживає в його квартирі з 25.02.2014 року, про що депутатом міської ради 26.03.2018 року у присутності двох сусідів складений акт про непроживання відповідача ОСОБА_3 (а.с. 13).

Такі обставини відповідачем не спростовані.

Крім того, як вбачається з акту від 02.04.2019 року «Міської служби єдиного замовника Курахівської міської ради», який був наданий апеляційному суду, ОСОБА_3, 1974 року народження, та ОСОБА_4, 2013 року народження, фактично мешкають без реєстрації за адресою АДРЕСА_2.

До основних засад (принципів) цивільного судочинства відноситься верховенство права і змагальність сторін (ст.2 ЦПК України). Принцип змагальності сторін визначає обов'язок суду, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, роз'яснювати у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом не роз'яснено заявнику наслідки неподання відомостей про факт постійного проживання відповідача за іншою адресою, не з'ясовано, на яких саме правових підставах він звернувся до суду, враховуючи посилання одночасно на ст.107 ЖК та на ст.405 ЦК України.

З оскарженого рішення вбачається, що при вирішенні спору суд першої інстанції ці обставини не перевірив, позицію позивача не з'ясував, прийшов до передчасного висновку про відмову в позові.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував норми статей 71, 72 ЖК Української РСР, які дають підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Суд зазначав, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Але при цьому суд в площині даних правовідносин не зробив жодного висновку щодо конкретних позовних вимог про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним приміщенням.

Не надав суд також оцінки наявності або відсутності правових підстав для вирішення позовних вимог ОСОБА_2, які обґрунтовані і нормою статті 405 ЦК України також ( в позовній заяві помилково зазначена стаття 406 ЦК України, але зі змісту заяви вбачається, що позивач вказував на спосіб захисту права власника житла).

Так, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивачем достатньо доведено, що відповідач не проживає в його квартирі понад рік, а саме, з 2014 року, і такі обставини відповідач не оспорювала.

Відповідач ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані апеляційному суду не надала доказів поважності причин непроживання у житлі власника-позивача, право на користування спірним житлом не відшукувала.

Незважаючи на те, що позивач звертався до суду з вимогами про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням у зв'язку із виїздом на інше постійне місце проживання, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач також вказував на необхідність захисту його права власності на спірну квартиру, посилаючись на норму ст. 405 ЦК України, тому колегія суддів вважає його позов обґрунтованим. Обставини справи свідчать про те, що відповідач понад рік не проживає у квартирі позивача без поважних причин, це належно підтверджено доказами, наданими позивачем, і не спростовано відповідачем.

Підсумовуючи викладене, у зв'язку із наявністю законних підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 січня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Курахівської міської рали, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 квітня 2019 року.

Судді : Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська

В.М. Барков