Справа № 132/1946/18
Провадження № 22-ц/801/1514/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 рокуСправа № 132/1946/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Н» про розірвання договору оренди землі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Н» на заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області у складі судді Аліменка Ю. О. від 28 серпня 2018 року, -

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :06:002:0234, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0263 га, розташованої на території Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, укладений 02 березня 2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Н» (далі ТОВ «Альфа-Н»), право оренди за яким зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора реєстраційної служби Барського районного управління юстиції Вінницької області Бензюри І. Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29077426 від 03 квітня 2016 року.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником зазначеної земельної ділянки. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року його залучено до участі у адміністративній справі № 802/1633/17 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, під час розгляду якої він довідався про існування спірного договору. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 123967179 від 15 травня 2018 року ОСОБА_1 стало відомо про реєстрацію права оренди державним реєстратором реєстраційної служби Барського районного управління юстиції Вінницької області, строк дії договору - 7 років та розмір орендної плати - 8 % від вартості землі, що складає 6800,00 грн.

В порушення умов договору відповідач не сплачував орендну плату за 2016 та 2017 роки та не використовував земельну ділянку за цільовим призначенням.

Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2018 року позов задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :06:002:0234, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0263 га, розташованої на території Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, укладений 02 березня 2016 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Альфа-Н», право оренди за яким зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора реєстраційної служби Барського районного управління юстиції Вінницької області Бензюри І. Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29077426 від 03 квітня 2016 року. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що несплата орендної плати за два роки поспіль - 2016 та 2017 роки - свідчить про систематичність такої несплати, є істотним порушенням умов договору, а відтак і підставою для його розірвання на підставі пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України (далі ЗК України), частини першої статті 32 Закону України № 161-ХІV від 06 жовтня 1998 року «Про оренду землі» (далі Закон № 161-ХІV).

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 28 травня 2019 року заяву ТОВ «Альфа-Н» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

ТОВ «Альфа-Н» подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ТОВ «Альфа-Н» - адвокат Головенько В. П. посилався на те, що суд не дослідив умов договору оренди щодо розміру та порядку нарахування орендної плати, а також фактичних обставин використання земельної ділянки. Додатково у письмових поясненнях представник товариства - адвокат Мишковська Т. М. звертала увагу на те, що суд першої інстанції не з`ясував чи здійснює ТОВ «Альфа-Н» господарську діяльність на земельній ділянці позивача, не врахував положення статті 762 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) про звільнення наймача від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 666993, виданим 07 липня 2006 року Калинівською районною державною адміністрацією Вінницької області, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06, ОСОБА_1 належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0263 га, розташована на території Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер :06:002:0234 (а. с. 7).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 123967179 від 15 травня 2018 року видно, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Альфа-Н» укладено договір оренди землі від 02 березня 2016 року. Строк дії договору 7 років. Орендна плата за користування земельною ділянкою становить 8 % від вартості землі, що складає 6800,00 грн (а. с. 8).

Відповідно до статті 1 Закону № 161-ХІV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України № 161-ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частинами першою та другою статті 21 Закону № 161-ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону № 161-ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року № 6?977цс16, а також постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 587/173/15-ц, провадження № 61-2580св18.

Таким чином, установивши, що відповідач систематично, два роки поспіль, не сплачував орендної плати, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив умови укладеного між сторонами договору оренди землі щодо розміру, порядку та строків нарахування і виплати орендної плати, її індексації, з огляду на таке.

Як видно зі змісту позовної заяви, позивач про існування договору оренди з ТОВ «Альфа-Н» довідався під час розгляду Вінницьким окружним адміністративним судом адміністративної справи № 802/1633/17. Тобто, він стверджував, що такого договору не підписував, примірник договору оренди йому не надавався і про його існування не знав.

Разом з тим, ОСОБА_1 отримав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційну довідку № 123967179 від 15 травня 2018 року про реєстрацію права оренди його земельної ділянки за ТОВ «Альфа-Н», яка містить інформацію про укладений між сторонами договорі, строк його дії, а також розмір орендної плати.

А тому, оскільки орендна плата йому упродовж 2016 - 2017 років не сплачувалась, способом захисту свого порушеного права обрав розірвання договору (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України), що не суперечить змісту правовідносин сторін та відповідає встановленому статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, який, за наявності кількох альтернативно можливих способів захисту порушеного права, право вибору такого способу надає позивачу.

Отже, з урахуванням обставин, яким позивач обґрунтовував позовні вимоги та поданих на їх підтвердження доказів, зокрема інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також звичаю ділового обороту (стаття 7 ЦК України), за яким орендна плата за земельні ділянки сільськогосподарського призначення приватної форми власності сплачується щорічно, виходячи із приписів статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України про обов`язковість доказування як позовних вимог, так і заперечень проти них відповідача, саме відповідач мав спростовувати зазначені обставини, зокрема надати оригінал чи належним чином завірену копію договору оренди, відомості про нарахування та сплату орендної плати тощо.

Проте, ні відзиву на позовну заяву, ні жодних доказів на спростування її доводів відповідач не подавав.

У заяві про перегляд заочного рішення, пославшись на неможливість використання земельної ділянки позивача через її самовільне використання Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вахнівка»», що, за позицією представника відповідача, викладеною у письмових поясненнях до апеляційної скарги, відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України звільняло ТОВ «Альфа-Н» від обов`язку сплачувати орендну плату, всупереч приписам пункту 4 частини другої статті 285 ЦПК України, посилання на докази на підтвердження цієї обставини відповідач не зазначав.

Не було такого посилання і в апеляційній скарзі, поданій представником ТОВ «Альфа-Н» - адвокатом Головеньком В. П.

Лише до письмових пояснень представника відповідача - адвоката Мишковської Т. М. додано копії: позовної заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вахнівка»» до Барської районної державної адміністрації Вінницької області про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; клопотання цього товариства про забезпечення адміністративного позову; заяви ТОВ «Альфа-Н» про кримінальне правопорушення, передбачене статтею 197-1 Кримінального кодексу України; заяви про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, а також договору оренди землі.

Однак доказів неможливості подання цих документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача, зокрема обґрунтування відсутності посилання на них у заяві про перегляд заочного рішення, представники ТОВ «Альфа-Н» не навели, що в силу приписів частини третьої статті 367 ЦПК України унеможливлює їх прийняття судом апеляційної інстанції.

Крім того, за змістом статтей 2, 44 ЦПК України добросовісність здійснення процесуальних прав є однією із основних засад цивільного судочинства, спрямованих на забезпечення виконання його завдання, яким повинні керуватись суд та учасники судового процесу.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до суду та інтересів інших учасників судового процесу.

У заяві про перегляд заочного рішення та апеляційній скарзі представники ТОВ «Альфа-Н» наголошували на відсутності доказів належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, хоча й не стверджували, що їм не було відомо про такий розгляд.

Згідно з пунктом 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як видно з відмітки на поштовому конверті, направлена за зареєстрованою адресою місцезнаходження ТОВ «Альфа-Н» судова повістка повернулась у зв`язку із відмовою в її отриманні (а. с. 25) і лише після цього суд здійснив виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Навмисна відмова від отримання судової кореспонденції, з подальшим посиланням на обставини неналежного сповіщення про час і місце розгляду справи, задля перегляду ухваленого у ній рішення, без посилання на докази, що мають істотне значення для вирішення справи, очевидно суперечить завданню цивільного судочинства - справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Фактично, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд із власної ініціативи мав вживати заходів щодо встановлення обставин на спростування позовних вимог та збирати докази на їх підтвердження, що прямо суперечить приписам частини другої статті 13 ЦПК України, а відтак є неприпустимим.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Н» залишити без задоволення, а заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач підпис О. С. Панасюк

Судді: підпис Т. Б. Сало

підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк