Провадження №2/760/2786/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Оксюти Т. Г.

при секретарі: Горупа В.В.

за участю представника позивача Дьоміної Н.Ю.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив в рахунок погашення заборгованості в сумі 184418,13 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 4838611,85 грн.) за кредитним договором №014/9967/74/60169 від 04.09.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 32,2 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (ВЕТ №189591), посвідченого приватним нотаріусом КМНО 04.09.2007 року за реєстровим №3839, в Державному реєстрі правочинів тим же нотаріусом 04.09.2007 року за реєстровим №2323691, - шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити на рівні не менше, ніж 689000,00 грн. та стягнути судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору №014/9967/74/60169 від 04.09.2007 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було надано ОСОБА_4 кредит в сумі 91350,00 доларів США строком до 30.09.2027 року зі сплатою 13% річних, а позичальник зобов'язалась належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 04.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Голяченко М.В., відповідно до умов якого виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме квартирою, загальною площею 32,2 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (ВЕТ №189591), посвідченого приватним нотаріусом КМНО 04.09.2007 року за реєстровим №3839, в Державному реєстрі правочинів тим же нотаріусом 04.09.2007 року за реєстровим №2323691.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі надавши відповідачу кредит в сумі 91350,00 доларів США.

В свою чергу, боржник неналежно виконувала взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим банк звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.04.2012 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором в сумі 1063422,55 грн. та судові витрати.

Зазначив, що позичальник не виконує рішення суду та умови кредитного договору, у зв'язку із чим на адресу позичальника та майнового поручителя були направлені вимоги про виконання зобов'язань за кредитним договором, які залишені без уваги.

Станом на 22.09.2017 року заборгованість по кредиту становить 93734,97 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 2459341,37 грн.), в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 17628,67 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 462526,61 грн.).

Крім того, відповідачем не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на 22.09.2017 року заборгованість по сплаті відсотків становить 90683,16 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 2379270,48 грн.), в тому числі прострочена заборгованості за відсотками 90449,46 доларів США (в еквіваленті НБУ на дату розрахунку 2373138,85 грн.).

Враховуючи невиконання відповідачем основного зобов'язання, позивач вважає, що має право звернутися з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором боржника.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 17.07.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа призначена до розгляду.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.10.2018 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.12.2018 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду від 17.10.2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено.

Скасовано заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17.10.2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та призначено справу до розгляду в загальному порядку в судовому засіданні.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 18.02.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про призначення цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки до розгляду в судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову посилаючись на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, у зв'язку із чим просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №014/9967/74/60169 від 04.09.2007 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було надано ОСОБА_4 кредит в сумі 91350,00 доларів США строком до 30.09.2027 року зі сплатою 13% річних, а позичальник зобов'язалась належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 04.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Голяченко М.В., відповідно до умов якого виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме квартирою, загальною площею 32,2 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (ВЕТ №189591), посвідченого приватним нотаріусом КМНО 04.09.2007 року за реєстровим №3839, в Державному реєстрі правочинів тим же нотаріусом 04.09.2007 року за реєстровим №2323691

Згідно умов іпотечного договору, банк набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та повернути всю суму зобов'язання на момент звернення стягнення незалежно від настання строку виконання боргового зобов'язання.

У зв'язку із порушенням графіку погашення кредиту в січні 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.04.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 1063422,55 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 850,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60,00 грн., всього 910,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 850,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60,00 грн., всього 910,00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань з щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 03.09.2027 року.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.11.2011 року відповідач ОСОБА_4 припинила виконувати щомісячні зобов'язання зі сплати кредиту з листопада 2009 року, а з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове погашення кредиту банк звернувся у січні 2011 року, включивши до позовних вимог всю суму заборгованості і майбутні платежі.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З наведеного слідує, що так як відповідач ОСОБА_4 припинила виконувати щомісячні платежі з погашення кредиту з листопада 2009 року, позивач скористався своїм правом про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувшись до Дніпровського районного суду м. Києва у січні 2011 року і з набранням законної сили рішенням суду від 16.11.2011 року (04.04.2012 року), позивач не скористався своїм правом звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору.

Оскільки позивач звернувся з даним позовом до суду 13.07.2018 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника позивача стосовно застосування строку позовної давності, а саме те, що відповідачем добровільно здійснено часткове погашення кредиту 02.04.2013 року, що свідчить про визнання заборгованості, оскільки в такому випадку строк позовної давності закінчився 02.04.2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України, а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Як зазначив Верховний Суд України у своїх постановах від 16.09.2015 року у справі №6-68цс15 та від 30.09.2015 року у справі №3-374гс15, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, втому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу )п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з наведеного боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» №14 від 18 грудня 2009 року роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» №14 від 18 грудня 2009 року, ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 550, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя