Справа № 536/2079/18
03 квітня 2019 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Колотієвського О.О.
за участю секретаря Коваль В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання втратившим право на користування житловим приміщенням
ВСТАНОВИВ:
14 грудня 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання втратившим право на користування житловим приміщенням.
12 червня 2009 року вона зареєструвала в будинку доньку ОСОБА_2, а в березні 2010 року онуку ОСОБА_3.
В 2010 році ОСОБА_2 виїхала з будинку, а в 2014 році і ОСОБА_3, і з того часу в будинку не проживають та в його утриманні участі не приймають, комунальні платежі не сплачують.
Вона не має можливості отримати субсидію, а відповідачі добровільно знятися з реєстрації не бажають, чим перешкоджають їй повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи тим самим її права та законні інтереси.
На підставі викладеного, позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, будинком № 48 по вул. Гагаріна в с. Рокитне Кременчуцького району Полтавської області.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилися. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином,що підтверджується поштовими розписками про отримання судових повісток. Заяви про розгляд справи за їх присутності або про причини неявки від відповідачів не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України).
Суд, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 належить житловий будинок з господарськими будівлями в с. Рокитне вул. Гагаріна, 48 Кременчуцького району Полтавської області відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 03 грудня 2004 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №3552, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 09.12.2004 року за №5774239.
Згідно довідки Виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 12 березня 2019 року №137 та запису в по господарській книзі Рокитненського старостинського округу Омельницької сільської ради Кременчуцького району за 2016-2020 рр. ОСОБА_1 дійсно зареєстрована а ІНФОРМАЦІЯ_3 і має наступний склад сімї: доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка з 2010 року фактично за адресою не проживає, онуку ОСОБА_3, 205.03.1994 року народження, яка з 2014 року фактично за адресою не проживає.
Відповідно до акту обстеження комісії в складі спеціаліста по роботі з населенням ОСОБА_5, начальника відділення із соціальної роботи сімї, дітей та молоді фахівця із соціальної роботи ОСОБА_6, депутата сільської ради виборчого округу №20 ОСОБА_7 вбачається, що в будинку 48 по вулиці Гагаріна в с. Рокитне Кременчуцького району Полтавської області, який належить ОСОБА_1 зареєстровані її донька ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3, але в будинку не проживають.
Відповідачі добровільно знятись з реєстрації не бажають. Такими діями вони порушують право позивача щодо користування та розпорядження належним їй майном.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні
Згідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
Керуючись Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 ст. 1 про захист власності - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 72 ЖК України встановлює, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2В, та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачі за місцем реєстрації фактично не проживає з 2010 року та з 2014 року, обов'язків щодо утримання житла не виконують, наміру проживати у вищевказаному помешканні не виявили.
На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 287, 352 ЦПК України
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання втратившим право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, житловим будинком №48 по вулиці Гагаріна в селі Рокитне Кременчуцького району Полтавської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О. О. Колотієвський