Провадження № 22-ц/801/666/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуСправа № 127/10518/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.

Секретар: Куленко О.В.

За участю: позивача ОСОБА_3 і її представника адвоката ОСОБА_4; представника відповідача ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 і ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про переведення прав і обовязків покупця,

Рішення ухвалив суддя Бойко В.М.

Рішення ухвалено о 10.27 год. у м. Вінниці.

Повний текст судового рішення складено 31 січня 2019 року,

Встановив:

5 травня 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7 і ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про переведення прав і обовязків покупця.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до договору дарування частини квартири від 4 липня 2001 року вона являється співвласником 61/100 частини квартири, що складає 1/40 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на 61/100 частку квартири було зареєстровано за нею Комунальним підприємством «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації».

У липні 2017 року їй стало відомо, що 6 квітня 2017 року відповідач ОСОБА_5 набула у власність за договором купівлі-продажу цілу квартиру за адресою: АДРЕСА_1, при цьому у власність ОСОБА_5 була оформлена ціла частка квартири.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області у справі № 127/17450/14 від 22 січня 2018 року визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_5, посвідчений 6 квітня 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 в частині купівлі ОСОБА_5 61/100 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 і скасовано в цій частині його державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

9 лютого 2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9 за відповідачем було зареєстровано право власності на 39/100 частки цілої квартири АДРЕСА_2, про що зроблено запис про право власності: 24815013.

Ціла квартира АДРЕСА_2 є обєктом права спільної часткової власності. Співвласником квартири в частці, що становить 39/100 долі цієї квартири згідно договору купівлі-продажу квартири від 6 квітня 2017 року та постанови Апеляційного суду Вінницької області від 22 січня 2018 року є відповідач по справі ОСОБА_5, право власності якої на 39/100 частки спірної квартири виникло 9 лютого 2018 року.

Відповідач ОСОБА_7 в порушення свого обовязку, передбаченого ст. 362 ЦК України, не повідомила її письмово про намір продати свою частку у праві спільної часткової власності на квартиру сторонній особі, не довела до її відома ціну й інші умови такого продажу, чим порушила її права, що випливають із права спільної часткової власності на квартиру, зокрема, переважне право купівлі частки, що продається, по ціні, за якою вона продається і на інших рівних умовах.

Тому просила поновити пропущений нею з поважних причин процесуальний строк звернення до суду з позовом про переведення на неї прав і обовязків покупця квартири та перевести на неї права і обовязки покупця квартири АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 6 квітня 2017 року, зареєстрованим в реєстрі нотаріуса 6 квітня 2017 року за № 859 із змінами внесеними до нього постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22 січня 2018 року у справі № 127/17450/17, укладеним між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 На підтвердження свого наміру і реальних можливостей придбати дане житло, вона внесла на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі договірної вартості продажу спірної частки квартири.

12 жовтня 2018 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою просила перевести на неї права і обовязки покупця 39/100 частки квартири АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 6 квітня 2017 року, зареєстрованим в реєстрі нотаріуса 6 квітня 2017 року за № 859 із змінами внесеними постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22 січня 2018 року у справі № 127/17450/17, укладеним між ОСОБА_7 і ОСОБА_5

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7 і ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про переведення прав і обовязків покупця, відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Перевести на неї права і обовязки покупця 39/100 частки квартири АДРЕСА_3 за договором купівлі-продажу від 6 квітня 2017 року, зареєстрованим в реєстрі нотаріуса 6 квітня 2017 року за № 859 із змінами внесеними постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22 січня 2018 року у справі № 127/17450/17, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Зазначила, що висновок суду про порушення нею річного строку звернення до суду не грунтується на належних та допустимих доказах, оскільки ОСОБА_5 у спірній квартирі не зявлялася та не проживала в ній і такий висновок зроблений судом на підставі припущення про можливість бачити ОСОБА_5 в спірній квартирі. Також висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені судом на підставі припущень та не спростовані її доводи про те, що про порушення переважного права на купівлю спірної частки нерухомого майна вона дізналася лише в липні 2017 року. При постановленні рішення суд не дав оцінки наявним у справі доказам та неправильно застосував норми матеріального права, зокрема частину 1 статті 261 ЦК України, в якій вказано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, зокрема про договір купівлі-продажу від 6 квітня 2017 року.

Відповідачі і третя особа не надіслали відзивів на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні позивач і її представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не зявилася.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_8, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, письмового відзиву на апеляційну скаргу не надіслала.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з даним позовом, доказів поважності якого не надано, а частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Також суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що разом з тим суд вважає, що встановлені по справі обставини свідчать, що придбання відповідачем ОСОБА_5 частки квартири з урахуванням того, що постановою Апеляційного суду Вінницької області у справі № 127/17450/17 від 22 січня 2018 року було визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений 6 квітня 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстраційний № 858 в частині купівлі ОСОБА_5 61/100 частки квартири АДРЕСА_2 та скасовано в цій частині його державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено правомірно, а відтак відсутні підстави для переведення на позивача прав і обовязків покупця 39/100 часток квартири.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не можна визнати вірним виходячи із наступного.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови «Про судове рішення по цивільній справі» розяснив, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, позов має бути доведеним і підлягати до задоволення, тобто порушене право підлягатиме захисту, але у захисті такого порушеного права має бути відмовлено за пропуском строку для звернення до суду з позовом, а у випадку недоведеності позову, такий позов підлягає залишенню без задоволення без врахування строку звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Судом по справі встановлено, що позивач ОСОБА_3 має у власності 61/100 частину квартири, що складає 1/40 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору дарування частини квартири, укладеного 4 липня 2001 року між дарувателькою ОСОБА_10 і обдарованою ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 1021 (а. с. 7).

Право власності на 61/100 частки квартири було зареєстровано за ОСОБА_3 19 липня 2001 року Комунальним підприємством «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» і записано в реєстрову книгу № 327 за реєстровим № 228/30207 (а. с. 7 на звороті).

Згідно даного договору дарування 61/100 частина квартири, що складає 1/40 частину будинку, що дарується, належить дарувательці на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого адміністрацією підприємства Вінницький інструментальний завод 8 вересня 1997 року та зареєстрованого у Вінницькому обласному бюро технічної інвентаризації 15 вересня 1997 року у реєстровій книзі № 327 за реєстровим № 228/30207 (пункт 2 договору а. с. 7).

Вказана 61/100 частина квартири, що складає 1/40 частину будинку, загальна площа якої 27,1 кв. м., складається з житлової кімнати зазначеної цифрами 2-5; частини коридору, зазначеного на плані цифрами 2-1 площею 3,9 кв. м.; частини санвузла, зазначеного на плані цифрами 2-2 площею 0,8 кв. м., частини кухні, зазначеної на плані цифрами 2-3 площею 3,9 кв. м. Житлова площа відчужуваної 61/100 частини квартири, що складає 1/40 частину будинку становить 19,1 кв. м. (пункт 3 договору дарування а. с. 7).

На підставі цього договору внесені зміни 19 липня 2001 року до технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності громадянина ОСОБА_10 без зазначення частки, змінено на ОСОБА_3 61/100 частка квартири № 2, приміщення у комунальній квартирі, одноквартирний будинок по вул. Ватутіна, 22 в м. Вінниці, що становить 1/40 частку будинковолодіння, зареєстрованого ВООБТІ і записана у реєстрову книгу за № 228/30207 (а. с. 14).

Цей технічний паспорт має два розділи: план-поверх та технічна характеристика квартири. Із план-поверху вбачається, що квартира № 2 складається із двох кімнат, площа кожної із них: 19,13 кв. м. і 9,3 кв. м. В технічній характеристиці квартири вказано, що квартира розташована на 1-му поверсі 2-о поверхового будинку і складається із 1 кімнати житловою площею 19,13 кв. м. у тому числі 50% кухні 3,9 кв. м., 50% вбиральні 0,8 кв. м., 50 % коридору 3,9 кв. м., загальна площа квартири 27,13 кв. м. (а. с. 14).

Із довідки № 11 від 2 січня 2018 року, виданої ПП «Бокуд» вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, комунальна складається з 1-ї кімнати загальною площею 26,73 кв. м. на 1-му поверсі 2-х поверхового будинку, який знаходиться на обслуговуванні ПП «Бокуд»; особовий рахунок відкритий на імя ОСОБА_3 У приміщенні зареєстровано 2 особи: ОСОБА_11 мама, ОСОБА_12 син, ОСОБА_3 власник, не зареєстрована (а. с. 17).

Також судом встановлено, що 6 квітня 2017 року продавець ОСОБА_7 передала у власність (продала), а покупець ОСОБА_5 прийняла у власність (купила) квартиру під № 2 (другим), яка знаходиться в житловому будинку під № 22, що розташований по вулиці Ватутіна в місті Вінниці. Договір підписаний сторонами у присутності нотаріуса, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 і зареєстрований в реєстрі за № 859 (а. с. 5).

Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що відчужувана квартира належить продавцю ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_9, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, 14 липня 2014 року за реєстровим №657, право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано 14 липня 2014 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 6324570, реєстраційний номер обєкта нерухового майна 01, про що надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним № 24212311 від 14 липня 2014 року (пункт 2 договору а. с. 5).

За даними правовстановлюючого документа, зазначеного в пункті 2 цього договору, відчужувана квартира має такі характеристики: загальна площа квартири 17,29 кв. м. (пункт 3 договору а. с. 5).

Вищезазначена квартира оглянута покупцем ОСОБА_5 недоліків, які перешкоджають використанню вказаної квартири на момент огляду не виявлено. Претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваної квартири покупець не має (пункт 7 договору а. с. 5).

Згідно з висновком про вартість обєкта оцінки квартири, який виготовлений 1 квітня 2017 року ТОВ «Хотей АО» на підставі замовлення власника про проведення незалежної оцінки майна, ринкова вартість відчужуваної квартири становить 30 010,00 грн. Продаж зазначеної квартири за домовленістю сторін вчиняється за 31 000,00 грн. (пункт 8, 9 договору).

Право власності на відчужувану квартиру переходить до покупця з моменту його державної реєстрації згідно з чинним законодавством (пункт 10 договору).

Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого приватним нотаріусом ОСОБА_8 6 квітня 2017 року о 14:20:17 год. на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 859, виданий 6 квітня 2017 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34655092 від 6 квітня 2017 року 14:22:23, ОСОБА_5 має у приватній власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з розміром частки: 1, загальною площею 17,29 кв. м. (а. с. 6).

Із довідки № 957 від 6 квітня 2017 року, виданої ПП «Бокуд» вбачається, що ОСОБА_7 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, складається із 2-х кімнат загальною площею 17,29 кв. м. на 1-му поверсі 2-х поверхового будинку, який знаходиться на обслуговуванні ПП «Бокуд»; особовий рахунок відкритий на імя ОСОБА_7 В цьому житловому приміщенні зареєстровано: 0 осіб ніхто не зареєстрований, власник квартири: ОСОБА_7. Довідка видана на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2014 року (а. с. 157).

Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 надіслано до суду копію договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_7 і ОСОБА_5, посвідченого цим нотаріусом 6 квітня 2017 року за реєстровим № 859 та документи, на підставі яких договір було посвідчено (а. с. 144-170).

Із наявного в цих документах ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером: 24212311, сформованого 14 липня 2014 року 15:02:21, вбачається, що державним реєстратором приватним нотаріусом ОСОБА_9, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14423254 від 14 липня 2014 року 15:00:10 проведено державну реєстрацію права власності за власником ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_2 загальною площею 17,29 кв. м. з розміром частки 1 (а. с. 154).

За договором купівлі-продажу квартири від 14 липня 2014 року продавці: ОСОБА_13, ОСОБА_14 і ОСОБА_15 передали у власність (продали), а покупець ОСОБА_7 прийняла від продавців (купила) в цілому квартиру за № 2, що знаходиться в житловому будинку № 22 по вул. Ватутіна у м. Вінниці. Право власності продавців на відчужувану квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим адміністрацією підприємства Вінницького інструментального заводу 9 лютого 1998 року згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі наказу від 9 лютого 1998 року за № 1813, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», 25 лютого 1998 року, про що зроблено відповідний запис за реєстровим № 228/32257 в реєстровій книзі № 351 (пункт 1.1. і 1.2. договору - а. с. 151-153).

За домовленістю сторін продаж квартири вчиняється за 154 267,00 грн. (пункт 2.1. договору).

Продавці доводять до відома покупця та всіх заінтересованих в тому осіб та гарантують наступні факти, зокрема: відчужувана за цим договором квартира, є особистою приватною власністю продавців, оскільки набута ними у власність шляхом приватизації, про що було подано відповідну заяву зміст якої доведено приватним нотаріусом до відома покупця (пункт 3.1. договору).

Посвідчуючи даний договір, приватний нотаріус зазначила, що нею перевірена належність ОСОБА_13, ОСОБА_14 і ОСОБА_15 квартири за № 2, що знаходиться у будинку № 22 по вул. Ватутіна у м. Вінниці (а. с. 153).

Таким чином встановлено, що відповідач ОСОБА_7 придбала у 2014 році цілу квартиру АДРЕСА_2, а не частку цієї квартири, а у 2017 році цю ж цілу квартиру АДРЕСА_3 вона продала ОСОБА_5

У послідуючому після придбання квартири ОСОБА_5 12 серпня 2017 року звернулася в суд із позовними вимогами до ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири від 6 квітня 2017 року, за яким вона купила цілу квартиру АДРЕСА_2 та про скасування реєстрації права власності (а. с. 18-19).

У цьому позові вона зазначила, що у договорі купівлі-продажу квартири зазначено, що ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_5 купила цілу квартиру, натомість співвласник квартири ОСОБА_3 звинуватила її в тому, що вона позбавила ОСОБА_3 її права власності на її частку у квартирі. При цьому ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса ОСОБА_16 з вимогою про внесення змін до Реєстру речових прав на нерухоме майно, в чому нотаріус їй відмовив, оскільки продавець за спірним договором ОСОБА_7 також придбала цілу квартиру за нотаріально посвідченим договором в 2014 році.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 і приватних нотаріусів Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9 і ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним і скасування реєстрації права власності, відмовлено (а. с. 8).

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22 січня 2018 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5 і рішення Вінницького міського суду від 15 листопада 2017 року в частині вимог про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування державної реєстрації, скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 і приватних нотаріусів Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9 і ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним і скасування реєстрації права власності, задоволено частково.

Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений 6 квітня 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий № 859, в частині купівлі ОСОБА_5 61/100 частки квартири АДРЕСА_4 та скасовано в цій частині його державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № запису 19847687. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а. с. 11-13).

На підставі цього судового рішення постанови Апеляційного суду Вінницької області від 22 січня 2018 року, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_17 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39938280 від 1 березня 2018 року 13:12:49 і здійснено запис про право власності: 25109959, дата, час державної реєстрації: 01.03.2018 13:09:48, згідно якого ОСОБА_3 має у приватній спільній частковій власності з розміром частки 61/100 квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 17,29 кв. м.; здійснено запис про право власності: 24815013, дата, час державної реєстрації: 09.02.2018 12:18:04, згідно якого ОСОБА_5 має на праві приватної спільної часткової власності з розміром частки 39/100 квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 15).

За правилами статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів (частина 1). Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі (частина 2). Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця (частина 3). У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік (частина 4).

З урахуванням таких вимог матеріального закону вимагати переведення прав і обовязків покупця на підставі частини 4 статті 362 ЦК України вправі співвласник квартири, у тому випадку, коли така квартира перебуває у спільній частковій власності, тобто із визначенням за кожним співвласником частки у праві власності на квартиру.

У даній справі позивач стверджує, що станом на день укладення договору купівлі-продажу квартири продавцем ОСОБА_7 покупцю ОСОБА_5 6 квітня 2017 року, спірна квартира АДРЕСА_5 перебувала у спільній частковій власності, де частки визначені так: у неї ОСОБА_3, у власності 61/100 частка квартири, а у ОСОБА_7 39/100 часток квартири.

Так, дійсно згідно правовстановлюючих документів позивач ОСОБА_3 є власником 61/100 частки квартири АДРЕСА_2 і це підтверджується договором дарування частини квартири від 4 липня 2001 року (а. с. 7) і даними технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності громадянина, із змінами від 19 липня 2001 року (а. с. 14).

В той же час судом встановлено, що підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_7 станом на день продажу належної їй на праві особистої власності квартири 6 квітня 2017 року, була власником цілої квартири АДРЕСА_2.

І саме цю цілу квартиру ОСОБА_7 продала ОСОБА_5, що підтверджено договором купівлі-продажу квартири (а не частку квартири) від 6 квітня 2017 року (а. с. 5) і витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 6 квітня 2017 року о 14 год 50 хв, у якому зазначено, що квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 6 квітня 2017 року на праві приватної власності належить власнику ОСОБА_5 із розміром частки: 1 (а. с.6).

У свій час ОСОБА_7 14 липня 2014 року придбала у продавців: ОСОБА_13, ОСОБА_14 і ОСОБА_15 (купила) в цілому квартиру за № 2, що знаходиться в житловому будинку № 22 по вул. Ватутіна у м. Вінниці. Право власності продавців на відчужувану квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим адміністрацією підприємства Вінницького інструментального заводу 9 лютого 1998 року згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі наказу від 9 лютого 1998 року за № 1813, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», 25 лютого 1998 року, про що зроблено відповідний запис за реєстровим № 228/32257 в реєстровій книзі № 351 (пункт 1.1. і 1.2. договору - а. с. 151-153).

На підставі даного договору купівлі-продажу від 14 липня 2014 року за власником ОСОБА_7 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 17,29 кв. м. з розміром частки 1, про що свідчить ОСОБА_17 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером: 24212311, сформованого 14 липня 2014 року 15:02:21 державним реєстратором приватним нотаріусом ОСОБА_9, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14423254 від 14 липня 2014 року 15:00:10 (а. с. 154).

Той факт, що ОСОБА_7 належала і була нею продана ОСОБА_5 саме ціла квартира з розміром частки 1, також свідчить позовна заява складена 12 серпня 2017 року ОСОБА_5 і подана до Вінницького міського суду, із заявленими позовними вимогами до продавця ОСОБА_7, якою вона просила визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, а саме: визнати недійсними слова «прийняла у власність (купила) квартиру» і далі по тексту скрізь, де зазначено в різних відмінках «квартиру» натомість зазначити вірно «прийняла у власність (купила) 39/100 частки квартири і далі по тексту скрізь де зазначено в різних відмінках «частку квартири» (а. с. 18-19).

Судовим рішенням постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22 січня 2018 року, така позовна вимога ОСОБА_5 задоволена і визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_7, посвідчений 6 квітня 2017 року в частині купівлі ОСОБА_5 61/100 частки даної квартири і скасовано в цій частині його державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 19847687 (а. с. 11-13).

На підставі цього судового рішення за ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності з розміром частки 39/100 зареєстровано квартиру ІНФОРМАЦІЯ_3, шляхом здійснення 9 лютого 2018 року о 12 год 18 хв запису про право власності за № 24815013 (а. с. 15).

За правилами статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4).

Отже, право власності у ОСОБА_5 на 39/100 спірної квартири виникло з моменту реєстрації такого права, тобто з 9 лютого 2018 року.

Із цього слідує, що станом на день купівлі-продажу квартири 6 квітня 2017 року ОСОБА_7 мала у власності цілу квартиру і передала покупцю ОСОБА_5 цілу квартиру.

Отже, станом на 6 квітня спірна квартира не перебувала у спільній частковій власності, що виключає виконання сторонами угоди вимог статті 362 ЦК України і не свідчить про вчинення продажу квартири з порушенням переважного права купівлі.

За таких обставин право позивача як співвласника у праві спільної часткової власності не порушене, тому не підлягає захисту.

Таким чином позов ОСОБА_3 до задоволення не підлягає так як недоведений, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п. 3 ч. 1); порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4 ч. 1).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7 і ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про переведення прав і обовязків покупця, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийОСОБА_2
СуддіОСОБА_18
ОСОБА_19

Повний текст судового рішення складено 19 квітня 2019 року