ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 квітня 2019 року

м.Харків

справа № 753/6249/18

провадження № 22-ц/818/2196/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи - Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 16 січня 2019 року, постановлене під головуванням судді Вовк Л.В., в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області (повний текст судового рішення складено 25 січня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 16 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Покладено на орган опіки та піклування, за місцем проживання дитини, контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Дарницької РДА від 19.07.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина. Вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 сприятиме захисту інтересів дитини, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні сина, нехтує батьківськими обов'язками. А сплата аліментів у розмірі 1/3 частини від прожиткового мінімуму не свідчить про утримання дитини.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 16 січня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов'язків, не знайшли свого беззаперечного доведення. Виняткових обставин для задоволення позову суду не наведено. Позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2000 року. 31 жовтня 2002 шлюб між сторонами розірваний (а.с.11,13 т.1).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6,7), який проживає по АДРЕСА_1 разом з дідом ОСОБА_5 та бабою ОСОБА_6 (а.с.164 т.1).

Згідно довідки школи I-III ступенів №160 Дарницького району м. Києва , ОСОБА_3 навчався у вказаній школі. За час навчання батько ОСОБА_2 не відвідував батьківські збори, не спілкувався з класним керівником, не брав участі у вихованні сина (а.с. 121 т.1).

Як свідчить характеристика ліцею «Наукова зміна» Дарницького району м.Києва , ОСОБА_3 зарекомендував себе як старанний та здібний учень, проявляє високий інтерес до навчання, протягом останніх 3 років проживає з бабою та дідом, мати підтримує зв'язок з сином, спілкується з вчителями, цікавиться навчанням сина, обізнана про стан навчання. Батько дитини до ліцею не приходив, з вчителями не спілкувався (а.с.123 т.1) .

Згідно довідки Київського національного університету ім.Т.Шевченка , ОСОБА_3 є студентом 1 курсу ОР «бакалавр» денної форми навчання спеціальності 121 Інженерія програмного забезпечення» факультету інформаційних технологій Київського національного університету імені ОСОБА_8 (а.с. 135 т.1) .

Відповідно до висновку Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації від 19 липня 2018 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.105-106 т.1).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, не утримує її, не займається вихованням сина та його розвитком. Дитина проживає окремо від батька. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача вимагають інтереси дитини.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 29.03.2002 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітної плати відповідача до повноліття дитини.

З довідки про перерахунок заборгованості, виданої Дарницьким РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві 14 березня 2018 року, вбачається, що заборгованість по аліментах ОСОБА_2 станом на 01 березня 2018 року становить 4 916,53 грн. (а.с.87 т.1).

Відповідно до довідки відділу освіти Краснокутської районної державної адміністрації від 27 червня 2018 року заборгованість по аліментах в сумі 3 879,27 грн. погашена (а.с.89 т.1).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2011 року проживає в смт. Краснокутськ Харківської області, працює вчителем у Краснокутській ЗОШ №2, загальна сума доходу за період з 01 квітня 2018 року по 30 вересня 2018 року, без урахування аліментів, складає 19 493,17 грн. (а.с. 153, 154 т.1).

Крім того, ОСОБА_2 з 23 серпня 2003 року одружений з ОСОБА_9 та має на утриманні двох дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 238-242 т.1).

Довідкою, виданою Краснокутським РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 02 жовтня 2018 року підтверджується, що у відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-1585/02, виданий Дарницьким районним судом м.Києва від 25 жовтня 2017 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 аліментів на утримання сина ОСОБА_3. Утримання аліментів проводиться з заробітної плати ОСОБА_2 Станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов'язків, не знайшли свого беззаперечного доведення. Позивачем не надано належних і допустимих доказів винної поведінки ОСОБА_2 щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано висновку органу опіки та піклування Дарницької РДА від 19.07.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина, - не приймаються до уваги колегією суддів та спростовуються вимогами закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Встановлено, що ОСОБА_3 при розгляді питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 подав до служби у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві заяву, в якій повідомив, що батько ОСОБА_2 байдуже ставиться до нього, не виконує батьківські обов'язки стосовно нього, не бажав щоб батько міг в подальшому вплинути на його життя, просив захистити його права (а.с.105-106 т.1).

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини були присутні ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_13 ОСОБА_2 повідомив, що основною причиною позбавлення його батьківських прав він вважає ненадання ним дозволу на виїзд сина за кордон, більше причин для позбавлення його батьківських прав він не бачить.

Так, з урахуванням думки дитини, орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Суд першої інстанції дав належну оцінку зазначеному висновку і обгрунтовано виходив з того, що він грунтується на встановленому факті відсутності спілкування батька з сином, проте не враховує об'єктивні для відповідача фактори, які ускладнюють його безпосередню участь у вихованні дитини, зокрема, проживання дитини та батька в різних містах, розташованих на значній відстані. Крім того органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків. Не встановлено, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини. Тому висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на думку суду, є недостатньо обгрунтованим, оскільки під час його складання не в повній мірі враховано обставини, які мають суттєве значення.

До суду першої інстанції ОСОБА_3 надав заяву, в якій виклав своє ставлення до виконання батьківських обов'язків ОСОБА_2 щодо нього. Також зазначив, що батько став на перешкоді його мрії - навчатись за кордоном, оскільки не надав відповідного дозволу. Висловив небажання, щоб у подальшому батько міг впливати на його життя (а.с.194-197 т.1).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 був допитаний в якості свідка. Пояснив, що ніколи не відчував батьківської турботи. Вважав відповідача поганим батьком. Не заперечував, що раніше спілкувався з батьком, але цього спілкування було недостатньо.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору, зокрема про позбавлення батьківських прав.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Крім того, відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Разом з тим, згода дитини на позбавлення батька батьківських прав не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією та Декларацією прав дитини.

Отже право дитини бути вислуханою при вирішенні спору щодо неї не має обмежень, проте оцінка дитиною поведінки своїх батьків, життєвих обставин може бути необ'єктивною, в наслідок чого суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК).

Відповідно до ч.2 ст. 80, ст. 89 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки ОСОБА_2 та умисного ухилення його від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, також відсутні дані про наявність заборгованості по аліментам. Сам факт проживання батька окремо від сина, невідвідування батьком шкільного закладу та ліцею, а також ненадання відповідачем дозволу на виїзд дитини за кордон, - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 16 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 24.04.2019 року.