Ухвала

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 459/3427/17

провадження № 61-17091 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газороздільної системи «Львівгаз»на постанову Львівського апеляційного суду від 01 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженої відповідальністю «Львівгаз збут», публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради, про встановлення факту встановлення газового котла відповідно до вимог чинного законодавства, визнання дій незаконними, зобов`язання укласти договір реструктуризації боргу, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом, який у подальшому було уточнено, до товариства з обмеженої відповідальністю (далі - ТОВ) «Львівгаз збут», публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради, у якому просив: підтвердити, що газовий котел ДВК «Данко» у квартирі по АДРЕСА_1 22 грудня 2003 року встановлений відповідно до чинного законодавства та згідно технічних вимог; визнати дії відповідачів в частині подання листів-повідомлення про незаконність встановлення газового приладу автономного опалення - ДВК «Данко» у вказаній квартирі незаконними; зобов`язати ТОВ «Львівгаз збут» укласти договір про реструктуризацію боргу; стягнути з відповідачів по 10 000,00 грн моральної та матеріальної шкоди.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06 грудня 2018 року у складі судді Новосада М. Д. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 липня 2019 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 грудня 2018 року скасовано в частині відмови визнання незаконними дій та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконними дії Червоноградського відділення ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про надання інформації Управлінню праці та соціального захисту населення у листі від 15 березня 2017 року № jv-ЛВ-2432-0317 про самовільне встановлення газового котла ОСОБА_1

В іншій частині рішення залишено без змін.

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

акціонерного товариства (далі - АТ) «Оператор газороздільної системи «Львівгаз» на постанову Львівського апеляційного суду від 01 липня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог та залишити у цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Ціна позову у даній справі становить 20 тис. грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн * 100 = 192 100 грн) і, крім того, справа не підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 274 ЦПК України).

Крім того, було заявлено вимоги немайнового характеру.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Оператор газороздільної системи «Львівгаз» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, статтями 175, 176, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газороздільної системи «Львівгаз»на постанову Львівського апеляційного суду від 01 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженої відповідальністю «Львівгаз збут», публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради, про встановлення факту встановлення газового котла відповідно до вимог чинного законодавства, визнання дій незаконними, зобов`язання укласти договір реструктуризації боргу, стягнення матеріальної та моральної шкодивідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник