П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року м. Київ

Справа №754/17004/15-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 17 квітня 2019 року

Повний текст постанови складено 18 квітня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Клочко І.В. від 25 червня 2018року, повний текст рішення виготовлено 11 липня 2018 року в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №754/17004/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/3800/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ПАТ КБ «Правекс-Банк» через представника звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги наступним.

Між відповідачем ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», 18.03.2008 року був укладений Кредитний договір №529-007/08Р, за умовами якого позивач надав відповідачу ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті у розмірі 35300 дол. США строком до 18.03.2015 року.

ПАТ КБ «Правекс-Банк» належним чином виконало свої зобов'язання за Кредитним договором, надавши відповідачу ОСОБА_3 кредитні кошти на загальну суму 35300 дол. США.

В якості забезпечення належного виконання відповідачем ОСОБА_3 за Кредитним договором, між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_6 укладені Договори поруки №529-007/08Р від 18.03.2008 року.

Як зазначає представник позивача у позовній заяві, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_3 умов Кредитного договору щодо своєчасного повернення основної суми кредиту, своєчасної сплати процентів за користування кредитом, кошти у розмірі 35891,53 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.11.2015 року становить 812906,04 грн., з яких: 27202,85 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.11.2015 року становить 616116,42 грн. - кредит; 8688,68 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.11.2015 року становить 196789,62 грн. - проценти, підлягають стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 у примусовому порядку.

20 липня 2017 року до суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про залучення правонаступника позивача (т.1 а.с. 193).

Ухвалою суду від 13 лютого 2018 року, внесеною до журналу судового засідання, залучено правонаступником позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 35-36, т.2).

28 лютого 2018 року до суду надійшла заява представника позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» Відернікової Я.М. про уточнення позовних вимог, відповідно до якої остання просила суд:

- стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за Кредитним договором «529-007/08Р від 18.03.2008 року у розмірі 812906,04 грн.;

- стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 12193,59 грн.

13 березня 2018 року на запит суду надійшов лист Деснянського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану, з якого вбачається, що державна реєстрація смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, проведена відділом державної реєстрації смерті ГТУЮ у м. Києві 15 червня 2017 року, про що складено відповідний актовий запис №9679 (т.2 а.с. 151).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подано апеляційну скаргу, в якій позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно досліджено та оцінено докази по справі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи позивач повідомлявся належним чином (т.3 а.с.101), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, між відповідачем ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», 18.03.2008 року був укладений Кредитний договір №529-007/08Р, за умовами якого позивач надав відповідачу ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті у розмірі 35300 дол. США строком до 18.03.2015 року з Додатками 1, 2 до кредитного договору (т.1 а.с. 9-11, 12, 13-14).

Пунктами 4.4 - 4.5 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 421 дол. США щомісяця до «10» числа наступного місяця.

Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, зазначеного в п.1.2 даного договору.

Відповідно до п. 9.2 цього договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового припинення договору, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до копії Договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 18 березня 2008 року, доповнено розділ 6 «Зобов'язання Позичальника» Кредитного договору пп. 6.1.13, 6.1.14, а також доповнено розділ 10 «Відповідальність Сторін» Кредитного договору п.10.7 (т.1 а.с. 21).

Згідно з копією договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 12 лютого 2010 року, з метою проведення реструктуризації простроченої заборгованості позичальника за Кредитним договором Сторони домовились внести до Кредитного договору, зокрема, наступні зміни: викласти п.4.4 Кредитного договору у наступній редакції: позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, щомісяця до 10 числа наступного місяця включно шляхом внесення коштів згідно наступного графіку погашення кредиту: з 11.01.2010 року по 10.06.2010 року - по 211 дол. США; з 11.06.2010 року по 10.02.2015 року - по 468 дол. США; з 11.02.2015 року по 18.03.2015 року - по 438 дол. США (т.1 а.с. 20).

Відповідно до копії договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 23 грудня 2010 року, з метою проведення реструктуризації заборгованості позичальника за Кредитним договором сторони домовились, зокрема, про те, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку №1 до цього Договору (т.1 а.с. 19, 22).

Як убачається з розрахунку заборгованості (т.1 а.с. 6-8) та виписки по рахунку (т.2 а.с. 64-130), наданих позивачем, останній платіж в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором від відповідача ОСОБА_3 на користь позивача зарахований 04 серпня 2012 року.

В забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань за Кредитним договором між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_6 укладені Договори поруки №529-007/08Р від 18.03.2008 року (т.1 а.с. 26, 27).

У відповідності до п.1.1 Договорів поруки, поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним Договором, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 за Кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 18.03.2015 року у розмірі 35300 дол. США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

Згідно з п. 2.1 Договорів поруки, поручитель зобов'язується, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором, виконати за нього зобов'язання перед кредитором на умовах, у порядку і у строки, встановлені Кредитним договором, зазначеним у п. 1.1 даного договору, зі змінами і доповненнями до нього.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно приписів ст.ст. 1054, 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

За загальними правилами, встановленими ст.ст. 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Встановлено, що, згідно виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, які містяться в матеріалах справи, останній платіж відповідачем ОСОБА_3 з метою погашення заборгованості за Кредитним договором було зараховано позивачу 04 серпня 2012 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні правові позиції висловлені в постановах ВСУ від 19.03.2014 року в справі №6-20цс14, а також від 03.06.2015 року в справі № 6-31цс15.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Таким чином, враховуючи, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором від відповідача ОСОБА_3 зарахований позивачу 04 серпня 2012 року, суд першої інстанції вірно вважав, що право позивача на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості, згідно умов п.9.2 Кредитного договору, виникло з 10-го дня місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто, з 10.10.2012 року, а не з 10.09.2012 року, як зазначають відповідачі у своїх письмових запереченнях. З огляду на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише 01.12.2015 року, суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість заяви відповідача ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення з неї заборгованості за Кредитним договором №529-007/08Р від 18.03.2008 року.

Згідно з приписами ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правовими наслідками порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, згідно ст. 554 ЦК України, є солідарна відповідальність боржника та поручителя перед кредитором, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч.1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Відповідно до змісту ст.ст. 559, 598 ЦК України, припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

За результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення в справі №6-53цс14, колегією суддів Верховного Суду України було винесено постанову від 17.09.2014 року, відповідно до якої зазначено, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

В постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року в справі 6-1265цс16 висловлена правова позиція, зокрема, з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за овердрафтом) пред'явити вимоги до поручителя.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Більш того, до відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України).

Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.

Таким чином, викладені у письмових запереченнях відповідача ОСОБА_4 обставини знайшли своє правове обґрунтування у вищевикладених правових нормах та поруку за Договорами поруки слід вважати припиненою.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного період після переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії).

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов'язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Враховуючи, що строк позовної давності за основним зобов'язанням сплив 11.10.2015 року, а позивач звернувся до суду з позовними вимогами 01.12.2015 року, крім того, беручи до уваги положення статті 266 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог , відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна