ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 645/8686/14-ц

провадження № 22-ц/818/620/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2014 року в складі судді Алфьорової Т.М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 7520,99 доларів США, що за курсом 13,60 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.08.2014 року складає 102285,41 грн. за кредитним договором № б/н від 19.01.2007 року, яка складається з наступного:

- 2907,09 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 4220,74 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- штрафи: 36,76 доларів США - фіксована частина;

- 356,39 доларів США - процентна складова.

Судові витрати просив покласти на відповідача.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.01.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському офіційному сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом 5.5 «Правил користування платіжною карткою». В порушення умов договору, відповідач зобов'язання за договором не виконав, у зв'язку з чим, станом на 31.08.2014 року має заборгованість - 7484,23 доларів США, яка складається з наступного: 2907,09 доларів США - заборгованість за кредитом; 4220,74 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи: 36,76 доларів США - фіксована частина; 356,39 доларів США - процентна складова. Крім того, судові витрати просив покласти на відповідача.

У судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримував у повному обсязі та просив про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 неодноразово у судове засідання не з'являвся, про час та дату розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки не повідомляв, заперечень на позов від нього не надходило.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.12.2014 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7484, 23 доларів США, що в еквіваленті складає 101785,52 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 2907,09 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 4220,74 доларів США, штрафу - 356,39 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1022,85 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2014 року.

Не погодившись із зазначеним заочним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором кредитування від 19.01.2007 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підстави для заочного розгляду даної справи були відсутні, оскільки повістка із викликом у судове засідання йому не направлялась, а матеріали справи не містять підтверджень про вручення ОСОБА_1 судової повістки. У зв'язку з чим, ОСОБА_1 був позбавлений права брати участь у розгляді справи, що призвело до обмеження його права на захист та права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, вказує, що порушення його права на справедливий судовий розгляд, позбавило його можливості подати заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивач звернувся із позовом 13.10.2014 року, тобто із пропуском строків позовної давності щодо кожного зі щомісячних платежів, зокрема останнього.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав заяву про застосування позовної давності, в якій просить про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за договором кредитування, укладеним 19.01.2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки строк позовної давності щодо повернення кредиту та останньої зі щомісячних виплат процентів сплинув 01.02.2012 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із доведеності Банком заявлених позовних вимог.

Колегія суддів за таким висновком суду погодитись не може виходячи з наступного.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 19 січня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 1000дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов'язання. Зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначає Банк свої зобов'язання за договором він виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 1000дол. США. Натомість відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в зв'язку з чим за ним станом на 31 серпня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 7520,99дол. США, що за курсом НБУ станом на 31 серпня 31 серпня 2014 року складає 102 285,41грн., яка складається з: 2907,09дол. США - заборгованість за кредитом; 4220,74дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи: 36,76дол. США - штраф (фіксована частина); 356,39дол. США - штраф (процентна складова).

Згідно положень ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи Банком на підтвердження своїх вимог, зокрема з приводу наявності вказаної заборгованості за відповідачем, надано розрахунок заборгованості станом на 31 серпня 2014 року.

Разом з тим, цей розрахунок стосується іншого кредитного договору від 30 червня 2010 року, укладеного між Банком та ОСОБА_1, а не від 19 січня 2007 року, заборгованість за яким є предметом розгляду.(а.с.8). В зв'язку з цим в судовому засіданні апеляційної інстанції оголошувалась перерва.

18 квітня 2019 року Банком було подано клопотання про відкладання розгляду справи на іншу дату для надання нового розрахунку.

Між тим, дана справа перебуває в провадження апеляційного суду з січня 2019 року. За цей час Банком не було надано розрахунку заборгованості за кредитним договором від 19 січня 2007 року, укладеного між Банком та відповідачем по справі.

Крім того, відповідно до вимог ч.1, 2, 3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За таких, обставин колегія суддів вважає за необхідне позов Банку залишити без задоволення.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог Банку.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко