Справа № 463/2642/17
Провадження № 2/463/178/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями шляхом демонтажу -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який у встановленому законом порядку уточнив заявою від 25.10.2018р. та в кінцевому просить ухвалити рішення, яким зобовязати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути співвласникам квартири № 1 перешкоди в користуванні допоміжними приміщеннями мезоніну та сходовими клітками, які є приміщеннями загального користування співвласників будинку, позначених на поверхових планах цифрами VII, VIII, ІX в будинку № 2 на вул. Самійленка (колишня назва Офіцерська) у м. Львові та зобовязати відповідачів демонтувати двері та перегородку, що встановлені на сходовій клітці, що позначена на поверховому плані цифрою VIII в будинку № 2 на вул. Самійленка (колишня назва Офіцерська) у м. Львові, що обмежують співвласникам квартири № 1 доступ до сходової клітки та унеможливлюють користування приміщеннями загального користування.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що будинок № 2 на вул. Самійленка у м. Львові є двоквартирним та складається з двох поверхів, підвалу та мезоніну. Співвласником квартири № 1 загальною площею 77,1 кв.м. є позивач та треті особи, а співвласниками квартири № 1а загальною площею 112,4 кв.м. є відповідачі, які самовільно встановили двері на сходовій клітці, чим обмежують до неї доступ, а також доступ до приміщення мезоніну, які є допоміжними приміщеннями загального користування, хоча згідно даних технічного паспорта на квартиру відповідачів сходові клітки не перебували у власності останніх та відповідно, є самозахопленими. Внаслідок таких дій відповідачів впродовж тривалого часу існують перешкоди в користуванні сходовою кліткою та приміщенням горища, де знаходяться вентиляційні канали будинку, які призначені для безпечної експлуатації будинку, підлягають періодичній повірці і доступ до яких не може обмежуватись. Тому просить в судовому порядку зобовязати усунути перешкоди в користуванні спільним майном будинку.

Відповідачі подали відзив на позову заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. З позовними вимогами не погоджуються, оскільки квартира № 1а, яка належить відповідачам на праві власності частково розміщена в мезоніні і по суті, є дворівневою, а вхід до цієї квартири здійснюється через двері, які позивач просить демонтувати. Тому, у випадку демонтажу таких дверей порушуватимуться права відповідачів як власників. Крім того, квартира обладнана цими дверима ще у 1965 році ОСОБА_8 дідом відповідача ОСОБА_5 і саме в такому вигляді була успадкована відповідачами, які в подальшому самостійно здійснили ремонт конструкції даху, що перебував у незадовільному стані. Що стосується наданого позивачами висновку судового експерта про функціональне використання приміщення мезоніну для перевірки та прочищення димових та вентиляційних каналів квартири № 1 та № 1а, вважають його неповним, оскільки для перевірки та прочистки каналів співвласники квартири № 1 мають відповідні лючки в підвальному приміщенні 1-9, внаслідок чого не мають необхідності потрапляти на горище, не говорячи про те, що такий вид робіт може здійснюватись виключно спеціалізованими організаціями, доступ яким відповідачі надають. Крім того, внаслідок демонтажу дверей порушиться ізоляція квартири, а запропоновані експертом варіанти встановлення вхідних дверей до квартири № 1а по суті позбавлять відповідачів права власності на коридор літ. 1а-1 площею 2,5 кв.м. та коридор літ. 1а-6 площею 7,4 кв.м. Тому в задоволенні позову просять відмовити.

Відповіді на відзив, письмових пояснень учасники справи не подали.

Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні дії, вчиненні судом під час розгляду справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа передана для розгляду судді Личаківського районного суду м. Львова Головатому Р.Я.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Головатого Р.Я. від 31.05.2017р.

У звязку з закінченням повноважень судді Головатого Р.Я., на підставі розпорядження керівника апарату Личаківського районного суду м. Львова від 03.08.2017р. проведено повторний автоматизований розподіл справи, яка передана для розгляду судді Лакомській Ж.І.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Лакомської Ж.І. від 18.09.2017р. справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.02.2018р. витребувано у Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» матеріали інвентаризаційної справи на будинок №2 по вул. Самійленка у м. Львові (колишня вул. Офіцерська,буд 2), а у Львівського комунального підприємства «№503» акт приймання-передачі будинку №2 по вул. Самійленка (колишня вул. Офіцерська, буд.2).

Матеріали інвентаризаційної справи надійшли на адресу суду 30.03.2018р., а відповідь ЛКП «Управитель», який є правонаступником ЛКП «№ 503» - 28.03.2018р.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Личаківського районного суду м. Львова від 01.06.2018р. проведено повторний автоматизований розподіл справи, яка передана для розгляду судді Леньо С.І.

Ухвалою від 27.06.2018р. справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив, письмових заперечень та письмових пояснень.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21.01.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Узагальнена позиція учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1, повноваження якого підтверджуються ордером серії ЛВ № 044571, позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідачів адвокат ОСОБА_2, повноваження якої підтверджується нотаріально посвідченими довіреностями від 13.09.2016р. та від 30.06.2017р., проти обґрунтованості позову заперечила з підстав, викладених у відзиві. Просить в задоволенні позову відмовити.

Треті особи в судове засідання не зявились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Заявами до суду справу просять розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять такі задовольнити.

Позиція суду.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів та показання свідка, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи, заведеної на будинок № 2 на вул. Самійленка у м. Львові, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу, а також тертім особам на праві приватної власності належить квартира № 1 в будинку № 2 на вул. Самійленка (колишня назва Офіцерська) у м. Львові загальною площею 77,1 кв.м., в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право власності на квартиру № 29292 від 18.10.1994р. (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру від 27.10.1994р. (а.с.64, а.с. 73 інвентаризаційної справи)АДРЕСА_1 в цьому будинку загальною площею 110 кв.м. на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_9, ОСОБА_10 та відповідачу ОСОБА_5

При цьому, відповідно до довідки характеристики № 77392 (а.с.50 інвентаризаційної справи) площа квартири відповідачів на даний час становить 112,4 кв.м., а її збільшення повязане із зняттям пічки.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6), відповідачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.12.2015р. належить 2/3 частки цієї квартири.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

З указаної вище статті вбачається, що власники квартир у багатоквартирному будинку є співвласниками спільного майна в будинку вже згаданих приміщень загального користування, опорних конструкцій та обладнання і, відповідно, співвласниками самого будинку.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Положеннями статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення обєднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Крім того, відповідно до правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

З аналізу зазначених нормативно-правових актів слідує висновок, що основним при визначенні статусу приміщення слід вважати його функціональне призначення.

Отже, приміщення для отримання статусу допоміжного має слугувати для: 1) забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку; 2) забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Під час розгляду цивільної справи № 522/17487/16-ц (постанова від 06.02.2019р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював правовий висновок, що для правильного вирішення спору суд повинен зясувати не лише характеристику спірного приміщення за наданими документами, але й виходити з того, чи дійсно спірне приміщення є допоміжним; в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; чи використовувалось воно чи якась з його частин для обслуговування будинку.

В свою чергу, під час розгляду іншої цивільної справи № 127/4843/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного зазначив, що обовязок доведення статусу приміщення як допоміжного процесуальним законодавством покладено на позивача.

Як вбачається з долучених позивачем фотознімків (а.с.5), двері та перегородка, які останній просить зобовязати демонтувати є безпосереднім входом до квартири відповідачів, чого не заперечує сторона позивача.

При цьому, сходова клітка, яка на думку позивача є допоміжним приміщенням та повинна перебувати в загальному користуванні, відповідно до наданих відповідачами фотознімків (а.с.89, 90), слугує входом до приміщень мезоніну, які належать відповідачам на праві приватної власності, що також не заперечується стороною позивача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, яка навчалася із ОСОБА_10 та була її подругою, показала, що часто бувала у неї в гостях на вул. Самійленка (Офіцерська), 2, та підтвердила, що у 1960-х роках ОСОБА_8 дідом відповідача ОСОБА_5 квартира відповідачів була обладнана дверима, які є входом у безпосередньо у квартиру 1-а, і саме в такому вигляді була успадкована відповідачами.

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_12 № 17-18 від 08.06.2018р. (а.с.125-132), який складено на замовлення позивача, частина горища житлового будинку № 2 на вул. Самійленка у м. Львові, позначеному в технічному паспорті від 10.04.2008р. на плані мезоніну словом «горище» функціонально використовується для перевірки та прочищення димових та вентиляційних каналів квартир № 1 та квартири № 1а, які розташовані в даній частині горища.

По своєму функціональному призначенню сходова клітка позначена на поверхових планах будинку римськими цифрами I, VII, VIII та IX належать до підсобних приміщень житлового будинку № 2 на вул. Самійленка у м. Львові, які призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців та є приміщеннями спільного користування. Частина сходової клітки позначена на плані другого поверху та плані мезоніну римськими цифрами VIII та IX не може бути внутрішньо квартирними сходами квартири № 1, так як є приміщенням спільного користування та не належить до квартири № 1а й не перебуває у власності співвласників квартири № 1а.

Потрапити до приміщення мезоніну та на горище в будинку № 2 на вул. Самійленка у м. Львові не можливо інакше, ніж за допомогою сходової клітки, позначеної на плані будинку літ. I, VII, VIII та IX.

Разом з тим, згідно даних технічного паспорта на квартиру № 1а на вул. Офіцерська у м. Львові від 04.10.1994р. (а.с.58-59), під час приватизації цієї квартири, до такої відносились розташовані в мезоніні приміщення, позначені літ. 1а-8, площею 7,4 кв.м., 1а-9 площею 6 кв.м., а також кімната позначена літ. 1а-10 площею 11,5 кв.м., тоді як згідно того ж висновку судового експерта ОСОБА_12 (а.с.129) димові та вентиляційні канали в будинку № 2 на вул. Самійленка у м. Львові розташовані між приміщенням кімнати 1а-10 (1а-7) площею 11,5 кв.м. (12,1 кв.м) та приміщенням горища.

Тобто, частина приміщень мезоніну, де в тому числі розташовані димові та вентиляційні канали, є частиною квартири відповідачів, доступ до яких можливий виключно за рахунок сходової клітки і демонтаж дверей та перегородки призведе до порушень прав останніх як власників цієї квартири, оскільки право власності відповідачів на таку частину приміщень у встановленому законом порядку не скасовано.

Крім того, відповідно до п. 6.1 Правил безпеки системи газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 285 від 15.05.2015р., безпечну експлуатацію та технічне обслуговування димових і вентиляційних каналів житлових і громадських будинків забезпечує власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач).

Перевірка і прочищення димових та вентиляційних каналів повинні виконуватися спеціалізованою організацією, яка має дозвіл на виконання цих робіт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Враховуючи таке розміщення димових та вентиляційних каналів у будинку № 2 на вул. Самійленка у м. Львові, а також відсутність у власників будинку, в тому числі позивача повноважень щодо здійснення їхньої перевірки і прочищення, дана обставина не може вказувати на приналежність таких приміщень до допоміжних, не говорячи вже про те, що матеріали цивільної справи не містять достатніх доказів про можливість обслуговування димовентиляційних каналів виключно за рахунок належних відповідачам приміщень мезоніну або виключно за рахунок приміщень, позначених на поверховому плані як «горище».

Так само, не містить належного обґрунтування таких обставин і дослідницька частина висновку судового експерта ОСОБА_12 (а.с.139зв.), який лише зазначив про прочищення димовентиляційних каналів через лючки, розташовані на горищі будинку і жодним чином не вказав про неможливість здійснення таких робіт іншим способом, не повязаним з доступом до приміщень мезоніну.

Натомість, відповідно до дослідницької частини висновку експерта Заяць № 02/01-18а від 12.01.2018р. (а.с.83-86), квартира відповідачів фактично є квартирою у двох рівнях, де перший та другий рівень є одним цілим, нероздільним житловим приміщенням, однією квартирою, конструктивно відокремленою функціональною частиною житлового будинку, яка призначена та за санітарно-технічними нормами придатна для постійного проживання в помешканні. Сходи, які ведуть до мезоніну будинку знаходяться у квартирі відповідач, а двері які позивач просить демонтувати є фактично вхідними дверима до квартири № 1а і внаслідок їх демонтажу квартира не залишиться повноцінною.

На думку суду, такі обставини лише додатково підтверджують відсутність у спірних приміщень статусу допоміжних і тому, положення закону про правовий статус допоміжних приміщень на дані правовідносини не поширюється, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 396 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 (м. Львів, вул. Самійленка, 2/1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (м. Львів, вул. Самійленка, 2/1а), ОСОБА_5 (м. Львів, вул. Самійленка, 2/1а), треті особи ОСОБА_6 (м. Львів, вул. Самійленка, 2/1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_7 (м. Львів, вул. Самійленка, 2/1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) про усунення перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями шляхом демонтажу дверей та перегородки, що встановлені на сходовій клітці, що позначена на поверховому плані цифрою VIII, в будинку № 2 на вул. Самійленка у м. Львові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22.04.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.