ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/137/19

провадження № 22-ц/4809/751/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічне акціонерне товариство «Омега банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», від імені якого діє представник - адвокат Скок Володимир Сергійович, на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Шевченко І.М.) від 21 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2019 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» у якому просив про таке:

1.Визнати відсутність у ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» прав іпотекодержателя за іпотечними договорами:

1.1.від 13 жовтня 2006 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4, предметом якого являються такі об'єкти:

1.1.1.вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1;

1.1.2.комплекс за адресою: АДРЕСА_2;

1.1.3.нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3;

1.2.від 05 листопада 2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4, предметом якого являються такі об'єкти:

1.2.1.нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_4;

1.2.2.нежитлова будівля АДРЕСА_5;

1.3.від 13 жовтня 2006 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Єлисеївський», предметом якого являється нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_6;

1.4.від 13 жовтня 2006 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Приватним підприємцем ОСОБА_4, предметом якого являються такі об'єкти:

1.4.1.земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1;

1.4.2.земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2;

2.Визнати частково недійсним договір від 28 листопада 2012 року про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О. В. та зареєстрований за № 2187;

3.Визнати частково недійсним договір від 28 листопада 2012 року про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І. О. та зареєстрований за № 2578;

4.Скасувати записи в Державному реєстрі іпотек: 3904161; 3903441; 3903828; 394280; 5994283; 5905282.

Вимоги позивач обґрунтовано тим, що між позивачем і АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого являється ПАТ «Сведбанк») укладено кілька кредитних договорів. Виконання позичальником кредитних зобов'язань забезпечено іпотекою належного позивачу майна (нежитлові будівлі та земельні ділянки) а також нежитлового приміщення, яке належить ТОВ «Єлесеївський». 28 листопада 2012 року на підставі укладеного між ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» договору факторингу до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_4 за кредитними договорами. Того ж дня ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» відступило право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу. На підставі низки договорів про відступлення прав право іпотекодержателя за договорами забезпечення (іпотеки) також перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». Проте рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області 12 жовтня 2017 року визнано договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_4, недійсними. У зв'язку з тим, що у ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відсутнє право вимоги за основним зобов'язанням, що встановлено рішенням суду, тому договори про відступлення прав іпотекодержателя теж не відповідають вимогам Закону (ст. 24 Закону України «Про іпотеку) і підлягають визнанню судом недійсними.

18 січня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення його позову в якій просив заборонити органам та суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно:

1.комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

2.нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;

3.нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_4;

4.нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_5;

5.нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_6;

6.вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1;

7.земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1;

8.земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_7.

Заяву обґрунтовано тим, що договори іпотеки містять умови, згідно яких іпотекодержатель може реалізувати предмети іпотеки в позасудовому порядку і відповідачі повідомляли його про наявність у них намірів на реалізацію такої можливості. Однак між сторонами є спір щодо наявності у відповідачів прав іпотекодержателя. Не маючи прав кредитора, особи, з числа відповідачів, можуть вчинити дії направлені на порушення майновий прав позивача та протиправно заволодіти майном. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення у майбутньому виконання рішення суду та реального порушення прав позивача і його майнового поручителя - ТОВ «Єлесеївський».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2019 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено. Суд заборонив органам та суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно: комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5; нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6; вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7, кадастровий номер НОМЕР_2.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову та співмірність заходів забезпечення заявленим вимогам, оскільки відчуження об'єктів нерухомого майна зробить неможливим або утрудненим виконання можливого рішення суду у даній справі.

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» оскаржила ухвалу суду в апеляційному порядку і просила скасувати судове рішення та постановити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Відповідач зазначає, що суд задовольнив заяву позивача про забезпечення позову, яка не відповідає вимогам п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України так, як не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення, а тому суд мав повернути заяву заявнику. Всупереч припису ч. 7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд не вирішив питання зустрічного забезпечення. Суд не мотивував прийняте ним рішення, враховуючи, що жоден із відповідачів не вчиняв реальних дій, направлених на заволодіння нерухомим майном, а скасування ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2015 року про забезпечення позову у іншій цивільній справі ЄУН 405/407/15-ц, якою було заборонено ПАТ «Омега банк», ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи» вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмети іпотеки, не свідчить про намагання відповідачів задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна. Крім того, одна з вимог позивача стосується майна, яке належить ТОВ «Єлісеєвський», але позивач не наділений повноваженнями на звернення до суду в інтересах цієї особи.

Позивач ОСОБА_4, від імені якого діє представник - адвокат Антонова С. Ю., подав відзив на апеляційну скаргу у якому вказує, що вжиті судом заходи забезпечення позову не перешкоджають відповідачам звернутися до суду з майновими вимогами до ОСОБА_4 та доводити їх правомірність. Проте відповідачі намагаються заволодіти іпотечним майном у позасудовому порядку за наявності спору про належність їм прав іпотекодержателя. Оскільки ні ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ні ТОВ «Кредитні ініціативи» не належить права іпотекодержателя, то у випадку заволодіння ними іпотечним майном, яке належить ТОВ «Єлесеївський», до останнього не перейдуть права кредитора, але він матиме можливість заявити вимоги до позивача. що дає позивачу право на звернення до суду для упередження пред'явлення до нього неправомірних вимог. Щодо зустрічного забезпечення, то у справі відсутні передбачені законом підстави для його обов'язкового застосування.

Інші учасники справи правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» - адвокат Скок В. С. підтримав апеляційну скаргу та надав суду усні пояснення.

Представник позивача - адвокат Антонова С. Ю. вимоги апеляційної скарги не визнала, надала усні пояснення суду.

Інші учасники справи повідомленні належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але явку своїх представників у судове засідання не забезпечили. Однак, згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із способів забезпечення позову, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, являється встановлення заборони вчинення певних дій щодо предмету спору.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З поданої позивачем позовної заяви вбачається, що він заперечує дійсність оспорюваних ним договорів відступлення прав за іпотечними договорами, а також належність ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» прав іпотекодержателя за договорами іпотеки, які укладені між АКТ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_4 та між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ТОВ «Єлесеївський».

При цьому позивач посилається на остаточне рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2017 року у цивільній справ за його позовом до ПАТ «Омега банк», тов. «Факторингова компанія «Вектор плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи», яким встановлено, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» не набула права вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року № 030/11.07/88-409 КЛ і від 05 листопада 2007 року № 030/11.07/88-409 КЛ, а договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОФ «Факторингова компанія «Вектор плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 1083 ЦК України, що стало підставою для визнання цього договору частково недійсним.

Суд правильно оцінив обставини, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, врахував наявність реального спору, який виник між сторонами, щодо належності прав іпотекодержателя за договорами забезпечення критичних зобов'язань ОСОБА_4, який виник внаслідок визнання частково недійсним договору факторингу.

Оскільки позивач пред'явив позов про визнання недійсним правочину та усунення невизначеності щодо прав іпотекодержателя, а також на захист прав на іпотечне майна, з урахуванням обраних позивачем способів захисту його прав можливе рішення суду підлягатиме виконанню шляхом вчинення відповідних записів у Державному реєстрі іпотек.

Невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може привести до втрати майна позивачем в позасудовому порядку та без відповідного погашення забезпечених зобов'язань перед його кредитором, а отже приведе до формального характеру можливого рішення суду і зробити недосяжною кінцеву мету правосуддя - захист інтересів громадян і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Твердження відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» про те, що висновок суду про наявність ризиків невиконання рішення суду та забезпечення ефективного захисту ґрунтується на припущеннях є помилковим так, як обставини цієї справи, викладені у позовній заяві та у апеляційній скарзі, вказують на протилежне.

Водночас заборона вчинення реєстраційних дій щодо іпотечного майно не позбавляє правоволодільця (власника іпотечного майна а також іпотекодержателя) права на це майно, а лише унеможливлює їх втрату.

Отже в результаті забезпечення позову відповідачі не втрачають своїх прав, а лише обмежується у правомочності на власний розсуд розпорядитися іпотечним майном до вирішення спору.

Вживаючи вказаного заходу забезпечення позову, суд прагнув забезпечення інтересів всіх сторін у спорі та їх справедливий баланс.

Суд обґрунтовано вважав, що заборона вчинення реєстраційнийх дій щодо предмету іпотеки є адекватним і співмірним пред'явленим позовним вимогам способом забезпечення.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про невідповідність зави про забезпечення позову вимогам п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України внаслідок відсутності пропозицій позивача щодо зустрічного забезпечення а також про невідповідність ухвали суду вимогам ч. 7 ст. 153 ЦПК України.

По-перше, згідно ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Отже підставою для зустрічного забезпечення є обґрунтоване припущення про спричинення відповідачу збитків вжитими судом заходами забезпечення позову.

Однак, позивач не вказав у заяві про забезпечення позову про можливі збитки для відповідачів.

Самі відповідачі не подавали заяв про зустрічне забезпечення.

В апеляційній скарзі нічого не зазначено про наявність збитків у ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» через забезпечення позову, а в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача повідомив суд про те, що таки збитки відсутні.

У даній справі відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, для обов'язкового застосування зустрічного забезпечення.

За таких обставин у позивача були відсутні підстави пропонувати, а у суда відсутні підстави вимагати від позивача зустрічного забезпечення.

По-друге, згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Однак, у даному випадку відсутність у заві позивача про забезпечення позову конкретної пропозиції зустрічного забезпечення не призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірне накладення судом заборон на вчинення реєстраційних дій щодо іпотечного майна, яке належить не позивачу а ТОВ «Єлесеївський», то вони є слушними.

Вбачається, що позивач оспорює права відповідачів щодо всіх договорів іпотеки, якими забезпечено його кредитні зобов'язання. Позивач об'єднав свої вимоги в одному позові, вочевидь послуговуючись правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у ряді постанов щодо об'єднання в межах одного провадження однорідних, нерозривно пов'язаних позовних вимог, кожна з яких окремо за суб'єктним складом та предметом спору може належати до юрисдикції різних судів (постанови від 13 березня 2018 року у справі № 14-40цс18, від 21 березня 2018 року № 14-41цс18 та інших).

Суд погодився з такими діями позивача та відкрив провадження у справі.

Суд також забезпечив вимоги позивача про визнання відсутніми у ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» прав іпотекодержателя за укладеним 13 жовтня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ТОВ «Єлисеївський» договору іпотеки та визнання недійсними в цій частині договорів відступлення прав за іпотечним договором.

Проте з останнім рішенням суду погодитися неможна.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство базується на принципах, визначених ч. 3 ст. 2 ЦПК України, зокрема, принципі диспозитивності.

Однак суд вказаних вимог закону не врахував.

Не врахував суд також те, що ТОВ «Єлисеївський» наділений цивільною та цивільною процесуальною правосуб'єктністю, але не являється учасником справи, самостійних вимог щодо предмету спору не заявляв.

При цьому позивач не надав доказів наявності у нього повноважень на вчинення процесуальних дій від імені або в інтересах ТОВ «Єлисеївський».

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Апеляційний суд дійшов висновку, що наклавши заборону на вчинення реєстраційних дій щодо об'єкта нерухомого майна ТОВ «Єлисеївський», суд вирішив питання про його права, хоча він не був залучений до участі у справі, що є достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду про забезпечення позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», від імені якого діє представник - адвокат Скок Володимир Сергійович,задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2019 року в частині заборони органам та суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, скасувати і в задоволенні вимог ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо цього об'єкта, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Єлисеївський», відмовити.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 травня 2019 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

С. І. Мурашко