ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/1743/19

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/565/19

Чернігівський апеляційний суд у складі :

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

скаржник ОСОБА_2,

стягувач ОСОБА_3,

суб'єкт оскарження старший державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Чередник Даря Олександрівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Чередник Дарї Олександрівни, -

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів,

дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції - 04 березня 2019 року,

час проголошення ухвали суду 10 год. 40 хв.

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на дії посадової особи органу ДВС, в якій просив: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Чередник Д.О. у ВП № 50306287 щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за 2018-2019 роки та скасувати такі розрахунки; зобов'язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості за вказаний період та включити до розрахунку сплачені ним як аліменти грошові кошти, а саме, 31 серпня 2018 року в сумі 1300 грн, 30 вересня 2018 року в сумі 1597 грн, 25 жовтня 2018 року в сумі 1597 грн, 22 листопада 2018 року в сумі 1597 грн, 29 грудня 2018 року в сумі 1800 грн, які були перераховані на карту ОСОБА_5, та сплачені 30 січня 2019 року на карту ОСОБА_3 у сумі 1900 грн.

У мотивування своїх вимог зазначив, що рішенням суду з нього стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини його заробітку, і оскільки він не працює та не має постійного заробітку, аліменти ним сплачуються добровільно по мірі фінансових можливостей. Ним було відкрито на ім'я доньки у АТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок та у період з серпня по грудень 2018 року включно щомісячно перераховувались аліменти на цей рахунок. Разом із тим, державний виконавець безпідставно не зарахувала наведені платежі і зроблений ним на рахунок ОСОБА_3 платіж за січень 2019 року, як аліменти, що у сукупності призвело до збільшення розміру заборгованості.

Ухвалою від 04 березня 2019 року Деснянський районний суд м. Чернігова у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з ухвалою суду та посилаючись на неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким задовольнити його скаргу у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судовий розгляд скарги було проведено протягом одного судового засідання за відсутності скаржника, і в основу свого рішення судом першої інстанції були покладені лише усні пояснення стягувача по справі ОСОБА_3, які не були підкріплені жодними належними та допустимими доказами.

Скаржник стверджує, що його доводи про виконання свого обов'язку по сплаті аліментів були підтверджені банківськими квитанціями про сплату коштів як на користь стягувача, так і на користь їхньої дитини. Звертає увагу на ту обставину, що необхідність відкриття платіжної картки «Юніор» на ім'я доньки була обґрунтована виключно виїздом матері дитини за кордон та неможливістю в цей час отримання аліментних коштів нею особисто.

Зазначає, що вибір рахунку, на який повинні сплачуватись аліменти, належить стягувачу і не є імперативним, законодавчої заборони перераховувати аліменти на рахунок дитини також не існує. Заперечуючи про існування між сторонами домовленості щодо зміни способу оплати аліментів на час відсутності відповідача на території України та вказуючи про блокування коштів на платіжній картці дитини, стягувач ОСОБА_3 ці доводи належним чином не підтвердила.

Посилається на те, що факт користування ОСОБА_3 банківським рахунком дитини, а саме зняття 03 грудня 2018 року готівкових коштів у сумі 6000 грн, підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» по картці/рахунку, яка не могла бути подана під час розгляду скарги районним судом. Вказаною випискою спростовуються також посилання ОСОБА_3 про блокування коштів та неможливість їх зняття.

Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою наявність у нього на утриманні повнолітнього сина, що продовжує навчання, відсутність постійного місця роботи та значний розмір перерахованих у спірний період коштів. Сплата аліментів на картку дитини здійснювалася лише у період відсутності її матері на території України (з серпня по грудень 2018 року), і вже з січня 2019 року здійснюється в порядку, визначеному рішенням суду, тобто на рахунок стягувача. Спір щодо оплати 30 січня 2019 року аліментів в сумі 1900 грн, перерахованих на картку ОСОБА_3, станом на день подання апеляційної скарги відсутній.

У наданому відзиві державний виконавець Деснянського ВДВС м. Чернігів Чередник Д.О., вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Доводи відзиву зводяться до того, що відповідно до п.п. 3, 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, державним виконавцем був складений розрахунок заборгованості по аліментам, у який були зараховані лише квитанції боржника про сплату аліментів на користь ОСОБА_3 (ураховуючи платіж від 01 січня 2019 року в сумі 1900 грн), перераховані на картку стягувача.

Суб'єкт оскарження зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом, зокрема, про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, але про існування відповідного судового рішення боржником не повідомлялось, а відтак перерахування коштів на рахунок, відкритий на ім'я дитини, неможливо зарахувати як аліментні платежі. Крім того звертає увагу, що у матеріалах виконавчого провадження наявна заява стягувача щодо перерахування коштів за указаним нею картковим рахунком, і про зміну цього рахунку ОСОБА_3 не повідомлялось.

Звертає увагу, що не існує такого способу захисту прав, як зменшення суми заборгованості зі сплати аліментів, передбаченого ст. 16 ЦК України, і задля перерахунку заборгованості або встановлення факту зменшення загальної заборгованості зі сплати аліментів боржнику достатньо надати належним чином оформлені квитанції, що і буде вирішенням спірного питання по суті без звернення до суду.

Стягувачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуюче наступне.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав доказів на підтвердження досягнення із стягувачем домовленості з приводу можливості зарахування ним сум аліментів на картковий рахунок малолітньої дитини. Суд вказав, що відкриття заявником карткового рахунку на ім'я дочки та зарахування на цей рахунок грошових коштів без згоди стягувача не вважається належним виконанням судового рішення, оскільки такі дії суперечать встановленому рішенням суду порядку сплати аліментів.

Суд зазначив також, що твердження заявника про не зарахування суми аліментів за січень 2019 року спростовуються складеним державним виконавцем розрахунком заборгованості за 2019 рік, в якому вказана сума врахована.

Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що на виконання відповідного рішення Деснянським районним судом м. Чернігова 11 вересня 2015 року був виданий виконавчий лист № 750/5738/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 31).

На даний час вказаний виконавчий лист знаходиться на виконанні у Деснянському ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області. 19 червня 2017 року старшим державним виконавцем Деснянського ВДВС м. Чернігів Чередник Д.О. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 50306287 з примусового виконання виконавчого листа № 750/5738/15-ц (а.с. 32). Цього ж дня державним виконавцем був зроблений виклик ОСОБА_2, яким боржника зобов'язано з'явитись до виконавця 26 червня 2017 року щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату, із зазначенням суми заборгованості 5384,5 грн станом на 19 червня 2017 року (а.с. 33).

Нарахування та утримання із заробітку ОСОБА_2 аліментів підтверджується розрахунками заборгованості зі сплати аліментів за 2017-2019 роки, складеними державним виконавцем у АСВП № 50306287 (а.с. 34, 35). У розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за 2018 рік відображено несплату боржником аліментів у серпні-грудні 2018 року.

Листом державного виконавця від 03 вересня 2018 року боржника було повідомлено, що відомості про нього внесено до Єдиного реєстру боржників у зв'язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів за період з 01 січня по 31 серпня 2018 року у загальному розмірі 9166,64 грн (а.с. 52).

Під час здійснення виконавчого провадження, а саме 22 лютого 2019 року, на адресу начальника Деснянського ВДВС м. Чернігів від стягувача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій остання просила не враховувати квитанції від 31 серпня, 30 вересня, 25 жовтня, 22 листопада 2018 року у зв'язку з тим, що кошти за цими квитанціями були відправлені боржником на картку її дочки, яку відкрив батько дитини без її згоди. Наполягала, що відповідно до вимог ст. 186 СК України кошти на утримання дитини повинні перераховуватись матері (а.с. 42).

Заперечуючи проти визначеного державним виконавцем розміру заборгованості за 2018 рік, ОСОБА_2 зазначав, що у період з серпня по грудень 2018 року включно він перераховував грошові кошти як аліменти на картковий рахунок, відкритий ним на ім'я дочки у АТ КБ «ПриватБанк», на підтвердження чого надав відповідні квитанції, проте зазначені платежі безпідставно не були враховані державним виконавцем при визначенні загальної заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу і у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення.

Разом із тим, вирішуючи справу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно з ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналогічно врегульовано вказане питання нормами матеріального права. Так, ч. 3 ст. 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Апеляційний суд погоджується із викладеними у відзиві на апеляційну скаргу доводами суб'єкта оскарження про те, що вимога боржника про визначення розміру заборгованості по аліментам та її перерахунок становить самостійну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача про захист невизнаного, порушеного чи оспореного права або інтересу, яка повинна підпадати під цивільну юрисдикцію. Скаржник, звернувшись із вимогами про зобов'язання скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, зменшення її суми, тощо, не врахував, що в порядку оскарження дій державного виконавця такий спосіб захисту порушеного права не передбачено.

Крім цього, за матеріалами цивільної справи, саме стягувач просила державного виконавця не зараховувати сплачені скаржником суми до аліментних платежів. Отже, враховуючи існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 очевидного спору про розмір заборгованості з аліментів за 2018 рік, колегія суддів вважає, що вимога ОСОБА_2 щодо обчислення та здійснення перерахунку розміру заборгованості за спірний період повинна розглядатися в порядку позовного провадження, як це визначено нормами ЦПК України та СК України, а не в порядку оскарження дій державного виконавця, у зв'язку із чим скаржнику слід роз'яснити, що він має право звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки наведеними вище нормами законодавства визначено, що розмір заборгованості за аліментами у разі виникнення спору обчислюється судом.

За положеннями п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни судового рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця органу ДВС, при цьому навів невірні мотиви для такої відмови, а отже ухвалу суду, у відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2019 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні скарги. В іншій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий: Судді: