Провадження № 2/522/4245/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вадуцкої В. І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І.І.Мечникова, третя особа: декан факультету журналістики ОСОБА_2 , без самостійних вимог, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І.І.Мечнікова, третя особа: ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 01.03.2005 року вона закінчила стаціонарну аспірантуру ОНУ за спеціальністю журналістики. З 01.11.2005 року була зарахована до ОНУ за сумісництвом на посаду викладача факультету довузівської підготовки, де працювала до 15.07.2010 року.

20.09.2010 року згідно з наказом ректора ОНУ №2581-18 була зарахована на посаду викладача кафедри журналістики філологічного факультету. Наказом ректора ОНУ №3055-18 від 20.10.2011 року було продовжена її робота в ОНУ на посаді викладача (старшого викладача) кафедри журналістики філологічного факультету по 31.08.2012 року.

Наказом ректора ОНУ №2021-18 від 19.07.2011 року було пролонгована її робота в ОНУ на посаді викладача кафедри журналістики філологічного факультету на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_3 ..

Наказом ректора ОНУ №2090-18 від 11.07.2012 року був продовжений термін роботи на посаді викладача кафедри журналістики філологічного факультету.

Наказом ректора ОНУ №1032-18 від 11.04.2013 року переведена на посаду викладача кафедри видавничої справи та редагування філологічного факультету.

Наказом ректора ОНУ №2886-18 від 20.09.2013 року переведена на посаду старшого викладача кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи строком по 31.08.2014 року.

Наказом ректора ОНУ №2032-18 позивачці був збільшений обсяг навантаження з 31.09.2014 року до проведення конкурсу на займання посади.

На підставі рішення вченої ради факультету наказом ректора ОНУ №83-18 від 20.01.2015 року за результатами конкурсу позивачці було збільшене навантаження до 0,85% штатної одиниці кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи.

Наказом ректора ОНУ №2193-18 від 01.09.2016 року у зв`язку з отриманням наукового ступеню кандидата наук позивачці було збільшене навантаження до повної ставки, у тому числі 0,15% штатної одиниці на період відпустки ОСОБА_4 та доплатою 15% за науковий ступінь кандидата наук і 10% надбавки за вислугу (педстаж).

Згідно наказу ректора ОНУ №1922-18 від 28.07.2017 року вона була звільнена з кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи із 31.08.2017 року. Між тим даний наказ ректора позивачка вважає нечинним із наступних підстав: вона більше 12-ти років працювала в університеті, в якому під час роботи захистила кандидатську дисертацію та отримала науковий ступінь кандидата наук. Вказувала, що з 19.08.2017 року вона продовжувала працювати в ОНУ на посаді старшого викладача кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи. Своєї згоди на зміну умов праці або звільнення з займаної посади вона не надавала. Вважає, що ректор ОНУ мав право змінити умови її праці у зв`язку з закінчення відпустки ОСОБА_4 після її повернення на роботу. При цьому, контракт чи інший трудовий договір вона із університетом не укладала. Вважає, що оскільки строковий договір вона не підписувала та не укладала, то і не було підстав для її звільнення. Зазначила, що до цього часу вона не ознайомлена із наказом про її звільнення з роботи, копію наказу та повного розрахунку по заробітній платі не отримувала. При таких обставинах, вважає, що її звільнення є незаконним.

Додатково посилалась на те, що звільнення з роботи на початку навчального року позбавило її можливості влаштуватися на роботу в іншому навчальному закладі. При цьому, вона витрачала час та готовила матеріали для роботи зі студентами та докторської дисертації. Вважає, що незаконним звільненням їй було завдано моральну шкоду, яку оцінила у розмірі 100 000 грн.. За викладених обставин звернулась до суду з дійсним позовом.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 20.09.2017 року провадження у справі було відкрито.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.04.2018 року №1093/0/15-18 про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді ОСОБА_5. - Антонецького С.Л., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 08.05.2018 року її прийнято до провадження та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

До суду 09.07.2018 року надійшов відзив на позов від представника відповідача (т.1, а.с.69-143), згідно якого у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просили відмовити. Зазначили, що наказом від 28.07.2017 року №1922-18 позивачку було звільнено з посади старшого викладача 0,85 шт. од. 31.08.2017 року саме у зв`язку з закінченням строкового трудового договору за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Посилались на те, що позивачка помилково вважає, що укладення договорів із науково-педагогічними працівниками можливо на невизначений строк. Кількість викладацького складу визначається залежно від контингенту осіб, які навчаються за державним замовленням та за кошти фізичних (юридичних) осіб, згідно із затвердженими КМУ нормативами осіб, що навчаються, здобувачів тощо на одну штатну посаду викладача. Відповідач - ОНУ ім.. І.І . Мечникова є державною установою, фінансування якої здійснюється з державного бюджету, а тому формування штату здійснюється в залежності від чисельності студентів на кожен учбовий рік.. Вважають, що звільнення позивачки було законним та відповідало вимогам закону.

У судовому засіданні 09.07.2018 року була оглянута в оригіналі особиста справа позивачки. Також було розглянуто та задоволено клопотання представника позивача та викликано свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_7

Ухвалою суду від 09.07.2018 року по справі було закрите підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 06.11.2018 року.

До суду 05.11.2018 року надійшли пояснення позивачки щодо обставин позову (т.1, а.с.154-157), згідно яких додатково зазначила, що у наказі про звільнення невірно вказано її посаду (а саме звільнено із посади старшого викладача 0,85 шт. од., при цьому наказом ректора ОНУ №2193-18 від 01.09.2016 року за її згодою було збільшено обсяг її роботи до повної ставки), тобто вважає, що за нею зберігається в ОНУ 15% ставки. Посилалась на те, що у наказах ОНУ про зарахування на посаду, зміну умов праці не вказано, що вона була прийнята на роботу на підставі строкового договору. Із текстів наказів ОНУ вбачається, що вона надавала згоду на оплату праці пропорційно розміру штатної одиниці. Після проведення конкурсу 21.07.2014 року був виданий наказ №2032-18 про збільшення їй обсягу навантаження з 0,5 штатної одиниці до 0,85 штатної одиниці безстроково. Окрім того, навіть якщо вважати. що вона була прийнята на роботу в ОНУ на визначений строк, то конкурс на заміщення посади відбувся у липні 2014 року, а отже і звільнення мало бути у липні 2019 року. Зазначила, що її заяви із згодою на працю в університеті на вказаній посаді із визначеним розміром навантаження посадового окладу ректору передані не були, тому він був введений в оману, що призвело до підписання наказу про звільнення позивачки із посади старшого викладача 0,85 шт. од., тобто знижений посадовий оклад до 0,15 шт. од.. Додатково посилалась на положення Закону (ст. 23 КЗпП України), згідно яких строкові трудові договори, переукладені один чи кілька разів, згідно ч.2 ст. 23 КЗпП України вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Втрати по заробітній платі позивачка розрахувала з вересня 2017 року по день пояснень (05.11.2018 року) та які склали 66 656, 25 грн.. цю суму і просила стягнути з відповідача.

Третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 05.11.2018 року надала до суду заяву, згідно якої позицію відповідача щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог підтримала та просила розглядати справу за їх відсутності (т.1. а.с.152).

У судовому засіданні 06.11.2018 року надала свої пояснення свідок ОСОБА_8 .. Розгляд справи був відкладений на 07.12.2018 року.

У судовому засіданні 07.12.2018 року суд протокольно ухвалив продовжити розгляд справи без допиту двох свідків з боку позивача: ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .. Також протокольно задовольнив клопотання позивача та зобов`язав представника відповідача надати до суду копію трудового колективного договору станом на 31 січня із можливими змінами та доповненнями, засвідчений належним чином. Розгляд справи був відкладений на 07.02.2019 року.

07.02.2019 року сторона відповідача надала до суду запитувані документи (т.1, а.с.195-227). За клопотанням сторін розгляд справи був відкладений на 12.03.2019 року.

12.03.2019 року після додаткових пояснень позивача, її представника та представника відповідча за клопотанням сторін розгляд справи був відкладений на 19.03.2019 року.

До суду 18.03.2019 року надійшли письмові пояснення позивача, згідно яких заперечували щодо доказів представника відповідача (копій протоколів засідань навчально-методичної комісії з приводу відкритої лекції позивача, довідки методичної комісії, заяв студентів, протоколів засідань, рапорту декана ОСОБА_24.). Посилалась на те, що її відкрита лекція обговорювалась на засіданні кафедри видавничої справи та редагування науковці ( ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ), які висловили позитивну оцінку, лекція визнана такою, що відповідає рівню старшого викладача. Позитивні відгуки записали у журналі відвідування занять науковці ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .. Вказувала, що ті особи, які винесено негативну оцінку лекції ( ОСОБА_2 та ОСОБА_16 .), взагалі не були присутні на відкритій лекції, а доцент ОСОБА_15 спочатку висловили позитивне ставлення, що засвідчує її підпис у журналі відвідувань лекцій, а потім вона чомусь змінила свою точку зору. Вказувала, що вона зверталась із заявою до декану факультету і просила надати пояснення про повноваження навчально-методичної комісії та вимоги до відкритих лекцій, проте відповіді не отримала. Посилалась на те, що надані відповідачем докази не можуть бути прийняті судом як належні, оскільки не містять необхідних реквізитів, зокрема, у рапорті декана ОСОБА_2 не вказано дату складання рапорту, резолюція ректора і рішення щодо рапорту, перелік ознайомлених осіб та ї підписи. У копії особової справи наявний рапорт декана ОСОБА_2 не схожий на рапорт, наданий представником відповідача 12 березня 2019 року. також, на заявах студентів відсутня дата написання, а прізвища та підписи студентів містяться на окремому аркуші паперу, у зв`язку з чим неможливо з`ясувати, під яким текстом були поставлені дані підписи, ким та коли була написана заява. Також заперечувала той факт, що вона ОСОБА_1 була присутня на засіданні навчально-методичної комісії 19 квітня.

19.03.2019 року розгляд справи за клопотанням сторін відкладено на 16.04.2019 року.

У судовому засіданні 16.04.2019 року позивачка та її представник ОСОБА_17 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Надали уточнений розрахунок заробітної плати за період вимушеного прогулу на суму 143 589, 00 грн. та саме цю суму просили стягнути на користь позивачки. У минулих судових засіданнях представник позивача позов пояснив, що у трудовій книжці позивачки ніде не вказано, що вона працювала на тимчасовій посаді та у неї було навантаження 100%, а звільнено було із посади старшого викладача 0,85 шт.од., тобто 15% навантаження у неї залишилось. Позивачка писала заяви на ім`я ректора щодо згоди на продовження її роботи, проте відповідь на дані заяви відсутні. Крім того, навіть якщо допустити, що позивачка була прийнята на строк, то п`ятирічний строк не пройшов. Також вказував, що в усіх наказах відносно позивачки йшла мова тільки про навантаження, а тому вважає, що строк праці позивачка був невизначений. Не було підстав для скорочення або звільнення (навантаження по студентам залишилось теж саме). Вказували, що позивачка мала працювати до призначення нового конкурсу на дану посаду, який у свою чергу не було проведено. Зазначили, що унаслідок звільнення позивачці завдано моральні страждання, остання залишилась без коштів та до теперішнього часу не працевлаштувалась. Позивач також вказала що при звільнені їй було сплачено всі належні суми.

Представник відповідача - ОСОБА_18 . у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. У минулих судових засіданнях пояснила, що позивачку наказом №83 від 20.01.2015 року було зараховано на посаду із 0,85% ставки, наказом №2193-18 від 01.09.2016 року позивачці було збільшене навантаження до повної ставки, у тому числі 0,15% штатної одиниці на період відпустки ОСОБА_4 та доплатою 15% за науковий ступінь кандидата наук і 10% надбавки за вислугу (педстаж). У подальшому, вона була звільнена по обом ставкам (і по 0,85% та по 0,15%). Зазначала, що позивачка була обізнана про дату її звільнення, а її заяви про продовження строку договору були усно обговорені та позивачці було відмовлено. Посилалась на те, що позивачку було звільнено саме з підстав закінчення строку її договору. конкурс призначається саме після звільнення працівника. Вважає, що наказ від 28.07.2017 року за №1922-18 про звільнення позивачки цілком відповідає вимогам діючого трудового законодавства та у межах повноважень. Посилалась на те, що припинення трудового договору по закінченню строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю щодо укладення строкового договору він вже виразив при написання заяви про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Вказувала, що дане відповідає правовій позиції ВС у справі №640/498/17-ц від 26.12.2018 року. Після звільнення позивачки їй були виплачені усі належні виплати та трудові відносини фактично було припинені: від неї не приймався особистий план роботи на 2017-2018 н.р.. на неї не планувалось індивідуальне навантаження, не було включення до плану роботи кафедри та розкладу занять.

Третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 надала до суду пояснення, згідно яких позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволенню. Вказала, що звільнення позивачки було законним, а позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Просила справу розглядати за її відсутності.

Суд, із урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, за згодою осіб, які були присутні в судовому засіданні, ухвалив слухати справу за відсутності третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_2 , сповіщеної належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які були присутні в судовому засіданні, з урахуванням пояснень свідка, наданих у минулому судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі наступного.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 01.03.2005 року позивачка закінчила стаціонарну аспірантуру ОНУ за спеціальністю журналістики. З 01.11.2005 року була зарахована до ОНУ за сумісництвом на посаду викладача факультету довузівської підготовки, де працювала до 15.07.2010 року. Зазначене підтверджується довідкою відділу кадрів ОНУ ім. І.І. Мечникова від 13.09.2010 року (т.1, а.с.139).

20.09.2010 року згідно з наказом ректора ОНУ №2581-18 позивачка була зарахована на посаду викладача (0,5 шт.од.) кафедри журналістики філологічного факультету з 14.09.2010 року по 31.08.2011 року з оплатою праці по 16 тарифному розряду пропорційно розміру штатної одиниці з посадового окладу 1590 грн.; виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів загального фонду держбюджету (т.1, а.с.112).

Наказом ректора ОНУ №2021-18 від 19.07.2011 року було пролонгована робота позивачки в ОНУ на посаді викладача (0,5 шт. од.) кафедри журналістики філологічного факультету на період відпустки по догляду за дитиною до 3х років ОСОБА_20. з 01.09.2011 року по 31.08.2012 року з оплатою праці пропорційно розміру штатної одиниці з посадового окладу по 16 тарифному розряду 1772 грн.; виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду держбюджету. Підстава: заява ОСОБА_1 .. резолюція проректора ОСОБА_19 (т.1, а.с.129-130).

Наказом ректора ОНУ №3055-18 від 20.10.2011 року ОСОБА_1 , викладача (0,5 шт.од., яка працює на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_20 .) кафедри журналістики філологічного факультету - було зараховано на посаду викладача (0,5 ст. од.) цієї ж кафедри з 17.10.2011 року по 31.08.2012 року з посадовим окладом по 16 тарифному розряду 1841 грн. виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду бюджету) (т.1, а.с.126).

Наказом ректора ОНУ №2090-18 від 11.07.2012 року був продовжений термін роботи на посаді викладача (0,5 шт.од.) кафедри журналістики філологічного факультету з 01.09.2012 року по 31.08.2013 року з оплатою праці пропорційно розміру штатної одиниці до посадового окладу по 16 тарифному розряду 2252 грн.; виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду держбюджету (т.1, а.с.125).

Наказом ректора ОНУ №1032-18 від 11.04.2013 року позивачка як викладач (0,5 шт.од.) кафедри журналістики філологічного факультету була переведена на посаду викладача (0,5 шт.од.) кафедри видавничої справи та редагування факультету зі збереженням раніше встановленого терміну строкового трудового договору з 15.04.2013 року по 31.08.2013 року з оплатою праці пропорційно розміру штатної одиниці до посадового окладу по 16 тарифному розряду 2341 грн.; виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду держбюджету. Підстава: наказ №11-02 від 27.03.2013 року, заява ОСОБА_1 з резолюцією проректора ОСОБА_19 (т.1, а.с.120).

Наказом ректора ОНУ № 2420-18 від 09.08.2013 року позивачка як викладач (0,5 шт.од.) кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи переведено на умовах строкового трудового договору на посаду старшого викладача (0,5 шт.од.) цієї ж кафедри з 01.09.2013 року по 31.08.2014 року з оплатою праці пропорційно розміру штатної одиниці до посадового окладу по 17 тарифному розряду 2556 грн.. виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду держбюджету (т.1, а.с.114).

Наказом ректора ОНУ №2886-18 від 20.09.2013 року позивачка була зарахована на посаду старшого викладача (0,25 шт.од. - добір до ставки) кафедри журналістики з 01.09.2013 року по 31.08.2014 року з оплатою праці по 17 тарифному розряду пропорційно розміру штатної одиниці до посадового окладу 2556 грн.; виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду держбюджету. Підстава: заява ОСОБА_1 з резолюцією ректора (т.1, а.с.132).

Наказом ректора ОНУ №2032-18 від 21.07.2014 року позивачці (старшому викладачу - 0,5 шт.од.) був збільшений обсяг навантаження (з 0,5 шт.од. до 0,85 шт.од.) з 01.09.2014 року до проведення конкурсу (т.1, а.с.102).

На підставі рішення вченої ради факультету від 23.12.2014 року (т.1, а.с.97) наказом ректора ОНУ №83-18 від 20.01.2015 року за результатами конкурсу було вирішено переукласти з позивачкою строковий трудовий договір на посаді старшого викладача (0,85 шт.од.) кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи за результатами конкурсу з 02.01.2015 року по 31.08.2017 року з оплатою праці по 17 тарифному розряду пропорційно розміру штатної одиниці до посадового окладу 2556 грн., виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів загального фонду держбюджету (т.1, а.с.94).

Згідно диплому кандидата наук серії НОМЕР_1 , виданого на підставі атестаційної колегії від 25.02.2016 року, позивачка здобула науковий ступінь кандидата наук із соціальних комунікацій.

Наказом ректора від 22.06.2016 року №1435-18 було змінено посадовий оклад позивачки (т.1, а.с.92).

Наказом ректора ОНУ №2193-18 від 01.09.2016 року у зв`язку з отриманням наукового ступеню кандидата наук позивачці як старшому викладача (0,85 шт.од.) було збільшене навантаження до повної ставки, у тому числі 0,15% штатної одиниці на період відпустки ОСОБА_4 , з 05.09.2016 року по 19.08.2017 року та доплатою 15% за науковий ступінь кандидата наук і 10% надбавки за вислугу (педстаж) (т.1. а.с.90).

Згідно наказу ректора від 20.03.2017 року №592-18 ОСОБА_1 було зараховано за сумісництвом на посаду старшого викладача (0,35 шт.од.) цієї ж кафедри на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ОСОБА_4 з 22.03.2017 року по 30.06.2017 року з оплатою праці по 17 тарифному розряду пропорційно розміру штатної одиниці до посадового окладу 4800 грн, доплатою 15% за науковий ступінь кандидата наук, виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду держбюджету) (т.1, а.с.86).

Наказом ректора від 01.06.2017 року №1289-18 позивачці були встановлені надбавки по заробітній платі (т.1, а.с.85).

Згідно наказу ректора ОНУ №1922-18 від 28.07.2017 року позивачка як старший викладач (0,15 шт.од.) кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи, яка працювала на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ОСОБА_4 , звільнена 19.08.2017 року у зв`язку з закінченням строкового трудового договору (ст. 36 п.2 КЗпП України). підстава: заява ОСОБА_1 із резолюцією проректора ОСОБА_21 ..

Цим же наказом позивачка як старший викладач (0,85 шт.од.) кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи була звільнена 31.08.2017 року у зв`язку з закінченням строкового трудового договору (ст. 36 п.2 КЗпП України). Підстава: заява ОСОБА_1 із резолюцією проректора ОСОБА_21 (т.1, а.с.83).

У матеріалах особової справи міститься рапорт декана ОСОБА_2 від 04.07.2017 року, згідно якого вона просила у зв`язку з закінчення строку трудової угоди не переукладати трудову угоду на 2017/2018 н.р. та звільнити із посади старшого викладача кафедри видавничої справи та редагування (0.85 ст.) ОСОБА_1 (т.1, а.с.84).

04.09.2017 року ректором ОНУ ім. І.І. Мечникова було видано наказ №2184-18, яким доповнено наказ ректора ОНУ №1922-18 від 28.07.2017 року, згідно якого вирішено кандидату наук із соціальних комунікацій ОСОБА_1 - старшому викладачу кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи у зв`язку зі звільненням 31.08.2017 року виплатити компенсацію за невикористану відпустку 22 кал.дн., та 10 кал.дн. як одинокій матері (т.1, а.с.79).

Не погоджуючись із звільненням, посилаючись на те, що між нею та відповідачем фактично існували безстрокові відносини (згідно положень ст. 39-1 КЗпП України), позивачка звернулась до суду з дійсним позовом.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні 06.11.2018 року пояснила, що знайома із позивачкою, працювали разом майже 10 років на кафедрі журналістики. Вказала, що у 2013 році утворився факультет журналістики, реклами та видавничої справи, свідок залишилась на кафедрі журналістики, а позивачка була переведена на кафедру видавничої справи та редагування на посаду старшого викладача, протягом роботи на факультеті (десь в 2014-2015 роках) вона захистила свою дисертацію. Вказувала, що позивачка дійсно є справжнім фахівцем та прекрасно співпрацювала із студентами, її кваліфікація була підтверджена переліком публікацій. Вказувала, що звільнення позивачки - це результат нездорової атмосфери, яка склалась на факультеті журналістики, вона стала жертвою морально-психічного тиску із боку керівництва факультету. Зазначила, що позивачка писала заяви на ім`я ректора щодо продовження строку роботу, проте свідку не відомо, яку саме відповідь отримала позивачка. 01.09.2017 року позивачку було звільнено, а на її місце прийнято іншу особу. Вказувала, що їм не оголошувалось, до якого числа вони мають переукладати договори, також у них не обговорювалось навантаження. Пояснила, що позивачка не бажала виконувати розпорядження керівництва кафедри та в її адресу лунали заяви про те, що вона про це пожалкує.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У відповідно до ст. 21 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України - укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту», керівник закладу вищої освіти в межах наданих йому повноважень, зокрема, призначає на посаду та звільняє з посади працівників.

Згідно колективного договору ОНУ ім. І .І . Мечникова на 2017-2020рр. затвердженого протоколом загальних зборів трудового колективу ОНУ ім. І.І. Мечникова від 06.06.2017 року №02, (п.п.3.2-3.3), прийняття на роботу та звільнення з роботи здійснюється за наказом ректора відповідно до чинного законодавства, Статуту університету й цього договору.

Із науково-педагогічними працівниками трудовий договір укладається чи переукладається згідно з чинним законодавством та «Положенням ОНУ про обрання за конкурсом». Строки початку та закінчення терміну трудового договору, як правило, повинні збігатися з початком та закінченням навчального року. З особами без наукового ступня та вченого звання, які вперше зараховуються до університету, трудовий договір укладається терміном до 3-х років (т.1, а.с.196 на звороті).

У відповідності до Правил внутрішнього трудового розпорядку ОНУ ім.. І.І . Мечникова, затв. Протоколом загальних зборів трудового колективу ОНУ ім. І.І. Мечникова від 06.06.2017 року №02, (п.п.2.3), укладання трудового договору оформлюється наказом по університету про зарахування працівника на роботу, який, разом із Правилами, доводять до відома працівника під розпис співробітниками відділу кадрів.

Згідно з пунктом 2 части першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

При цьому, припинення трудового договору по закінченню строку не потребує заяви чи якогось іншого волевиявлення працівника, оскільки свою волю він вже виразив, коли уклав договір з визначеним строком трудового договору, одночасно виразивши і волю на припинення такого трудового договору по закінченню строку, на якій він був укладений. Роботодавець також не зобов`язаний попереджувати чи іншими чином інформувати працівника про майбутнє звільнення.

Відповідна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 26.12.2018 року по справі №640/498/17-ц.

У відповідності до роз`яснень, які викладені в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9, при укладенні трудового договору на визначений строк останній встановлюється за погодженням сторін і може визначатися як конкретною датою, так і часом настання події.

Відповідачем було зазначено в ході розгляду справи судом, що позивача було звільнено з роботи згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України, саме з тих підстав, що з урахуванням обставини щодо закінчення строку укладеного між сторонами трудового договору, припинив свою дію.

Враховуючи викладене та те, що чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового договору. Крім того, позивачу було достеменно відомо було про період, на який її було працевлаштовано. .

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припинення трудових відносин.

У відповідності до п.2.7 Правил, припинення трудового договору можливе на підставах, передбачених чинним законодавством, якими є: угода сторін; закінчення строку трудового договору; ініціатива працівника (за власним бажанням); ініціатива адміністрації університету, вимога профспілкового органу; інші, передбачені ст. 36 КЗпП України. Припинення трудового договору оформляють наказом ректора університету та оголошують працівникові під розпис. Адміністрація університету в день звільнення зобов`язана видати працівникові трудову книжку та провести із ним відповідні фінансові розрахунки.

Судом за розглядом справи встановлено, що позивач і відповідач під час згідно усіх наказів неодноразово визначали строковий характер трудових відносин, а саме згідно останніх наказів ректора ОНУ від 20.01.2015 року №83-18 (т.1, а.с.94) та від 01.09.2016 року №2193-18 (т.1, а.с.90), крайній строк праці позивачки був визначений по 31.08.2017 року, і, у подальшому (28.07.2017 року), звільнення позивача відбулося у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.

При цьому, усі заяви на прийняття її на роботу позивачка писала власноруч, зазначаючи при цьому строк на який просить прийняти на роботу.

Отже, трудові правовідносини сторін у даному випадку неможливо ототожнювати як відносини, що мають безстроковий характер із посиланням на ст. 39-1 КЗпП України.

Отже, дійсний трудовий договір між відповідачем та позивачем мав строковий характер та був укладений на визначений строк, а тому позивача було звільнено у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України із дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

Конвенція Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, ратифікована постановою Верховної ради України від 04 лютого 1994 року, закріпила загальне правило, відповідно до якого трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Одночасно, в статі 2 даної Конвенції зазначено, що член організації може вилучити зі сфери застосування всіх або деяких положень цієї Конвенції такі категорії осіб, які працюють за наймом: a) працівників, найнятих за договором про найняття на певний термін чи для виконання певної роботи; b) працівників, які проходять іспитовий строк або набувають потрібного стажу, що заздалегідь визначений і має розумну тривалість; c) працівників, найнятих на нетривалий термін для виконання випадкової роботи.

Таким чином, положення Конвенції Міжнародної організації праці № 158 передбачають за державою - учасницею МОП право на національному законодавчому рівні передбачати випадки укладення з працівниками трудових договорів на певний термін.

У відповідності до ч.1 ст. 223 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Отже, з огляду на викладене, суд вбачає, що твердження позивача про незаконність її звільнення з підстав закінчення строку дії трудового договору є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, суд вважає, що підстави для їх задоволення відсутні.

Стосовно моральної шкоди, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення у нього необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя; існування причинного зв`язку між двома попередніми умовами.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров?я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи що вина відповідача не доведена, щодо порушення прав позивача в сфері трудових відносин, в задоволенні вимог позивача щодо стягнення моральної (немайнової) шкоди також необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_23 за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 43,55 Конституції України, ст.ст.. 21-23, 24, 36, 39-1, 231, 232, 233, 237-1 КЗпП України, ст..ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 3-13, 27, 44, 49, 64, 76-81, 89, 95, 133, 241, 247, 256, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Одеського національного університету імені І.І.Мечникова (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Дворянська, 2), третя особа: декан факультету журналістики ОСОБА_2 , без самостійних вимог, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду складено 22.04.2019 року.

Суддя Л.В. Домусчі