Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 761/21628/14-ц

провадження № 61-32630 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Недержавний інститут бізнесу та технологій м. Києва, ОСОБА_3

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_14 на рішення Апеляційного суду м. Києва

від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Недержавного інституту бізнесу та технологій в м. Києві, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 04 травня 2012 року

ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді завідуючої кафедри психології та педагогіки Недержавного інституту бізнесу та технологій в м. Києві склала «Професійний висновок», у якому вказала, що неповнолітня дитина

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , «став об`єктом розпусних дій з боку свого батька ОСОБА_1 та дитина зазнала розбещення з боку батька». У грудні 2013 року зазначений висновок було направлено до Служби у справах дітей Дніпровської районної у

м. Києві державної адміністрації, з урахуванням якого 18 грудня 2013 року орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації вважав доцільним позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого відділу Дніпровського районного управління Головного управління юстиції Міністерства внутрішніх справ України від 22 грудня

2013 року кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 156 Кримінального кодексу України за фактом вчинення розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Згідно висновку комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи від 27 серпня 2010 року № 437 ОСОБА_4 страждає на резидуально-обмежене ураження головного мозку з емоціонально-волевою нестійкістю (Р 07.8 згідно МКБ-10), за рівнем свого психічного розвитку нездатний вірно сприймати наявні обставини справи та давати про них показання. До психологічних особливостей дитини відносяться: нерівномірний темп психічних процесів, недостатній об`єм та стійкість вільної уваги, підвищена пересувна активність, непосидючість, емоційна лабільність, наглядно-образний характер розумових процесів, відповідає невисокій віковій нормі рівень інтелектуального розвитку. Відповідно до висновку повторної амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи

від 05 вересня 2012 року № 844 на теперішній час малолітній потерпілий

ОСОБА_4 виявляє клінічні ознаки «Резидуально-органічного ураження головного мозку з емоційно-вольовою нестійкістю (шифр Р 07.8 згідно МКХ-10). З урахуванням вікових та індивідуально-психологічних особливостей, дитина ОСОБА_4 не здатний правильно сприймати обставини, які мають значення у справі, та не може давати щодо них свідчення. Вказані висновки спростовують інформацію, викладену у висновку

ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 не є атестованим судовим експертом, до Державного реєстру судових експертів не включена, матеріали кримінального провадження для ознайомлення з медичною документацією їй не надавались, про кримінальну відповідальність за неправдивий висновок вона не попереджалася, і не була залучена до участі у кримінальному провадженні як експерт. Для затвердження висновку використана печатка Недержавного інституту бізнесу та технологій в м. Києві, незважаючи на те, що зазначена установа не має жодного відношення до проведення будь-яких експертиз та надання висновків подібного характеру.

Посилаючись на те, що інформація, викладена у складеному ОСОБА_2 . висновку, не відповідає дійсності, принижує його честь та гідність, у зв'язку з чим він був вимушений відстоювати свої батьківські права у справі за позовом до нього про позбавлення батьківських прав, нормальні стосунки із сином та оточуючими його людьми зіпсувались, внаслідок чого він зазнав моральних страждань, просив, з урахуванням уточнених позовних вимог визнати такою, що не відповідає дійсності інформацію «дитина стала об`єктом розпусних дій з боку свого батька ОСОБА_1 та дитина зазнала розбещення з боку батька», викладену у висновку ОСОБА_2 від 04 травня 2012 року; зобов`язати ОСОБА_2 , Недержавний інститут бізнесу та технологій, ОСОБА_3 письмово повідомити Службу у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, що «Професійний висновок» від

04 травня 2012 року містить інформацію, яка не відповідає дійсності; стягнути з відповідачів у солідарному порядку 50 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано інформацію про те, що ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , «став об`єктом розпусних дій з боку свого батька ОСОБА_1 та дитина зазнала розбещення з боку батька», викладену у професійному висновку ОСОБА_2 від 04 травня 2012 року такою, що не відповідає дійсності.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відносно позивача викладені відомості, що не відповідають дійсності, що підтверджується висновками амбулаторно психолого-психіатричних експертиз щодо малолітнього ОСОБА_4 . Зазначені про ОСОБА_1 відомості мають яскраво виражений негативний характер, принижують його честь та гідність, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 , Недержавного інституту бізнесу та технологій, ОСОБА_3 письмово повідомити Службу у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про те, що «Професійний висновок» від 04 травня

2012 року містить інформацію, яка не відповідає дійсності, суд вказав на відсутність такого способу захисту, як зобов`язання повідомити певну інформацію. Позивач не надав доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди та обгрунтовання її розміру, а тому зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 06 жовтня 2016 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання інформації недостовірною та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання інформації недостовірною, такою, що принижує честь та гідність позивача та ухвалюючи в цій частині нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що складений ОСОБА_2 «Професійний висновок», використовувався виключно під час досудового слідства, стосувався фактів, які підлягали розслідуванню, їх доведенню та оцінці органами досудового слідства і судом, а відтак зазначена у ньому інформація не може слугувати підставою для захисту честі та гідності особи, якої цей висновок стосується. Зазначений висновок знаходиться у матеріалах кримінального провадження, і позивач не надав доказів на підтвердження поширення зазначеної у ньому інформації.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у червні 2017 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_14,посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на помилковість висновку апеляційного суду, оскільки ОСОБА_2 не була залучена органом досудового розслідування до участі у кримінальному провадженні як спеціаліст. Не відповідає фактичним обставинам справи також і висновок апеляційного суду про те, що справжність підпису ОСОБА_2 на висновку посвідчена печаткою Недержавного інституту бізнесу та технологій в м. Києва, оскільки такий запис у висновку відсутній. Не відповідає обставинам справи і посилання суду на те, що зазначений висновок ОСОБА_2 було складено під час досудового розслідування, оскільки насправді він складений з ініціативи його колишньої дружини ОСОБА_3 , яка намагається у будь-який спосіб не допустити його до спілкування з сином. У постанові про закриття кримінального провадження за відсутністю події злочину не міститься будь-яких посилань на висновок, складений ОСОБА_2 У висновку відсутні відомості про те, хто ініціював його проведення, які питання ставилися спеціалісту на вирішення, що свідчить про те, що ОСОБА_2 самостійно на свій розсуд складала такий висновок. З урахуванням наведеного зазначав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 не мала права складати оспорюваний висновок, а відповідач ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що зазначена у ньому інформація не відповідає дійсності, розповсюджувала її.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подала заперечення (відзив) на касаційну скаргу, у якому зазначала, що вона мала право складати висновок як спеціаліст, який не заінтересований у результатах розгляду справи. Висновок від 14 травня 2012 року, складений нею як спеціалістом, а не як експертом, що виключає необхідність отримання відповідного дозволу або ліцензії. Зазначений висновок використовувався лише при досудовому розслідуванні та у закритому судовому засіданні, що свідчить про відсутність ознаки розповсюдження викладеної у ньому інформації, а відтак вважала законним та обгрунтованим рішення апеляційного суду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Рух справи в суді касаційної інстанції

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що за зверненням слідчого управління Головного управління МВС України у м. Києві при проведенні досудового розслідування кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 156 Кримінального кодексу України була залучена кандидат психологічних наук ОСОБА_2 , яка 04 травня

2012 року склала «Професійний висновок щодо перебігу психологічної роботи з дитиною ОСОБА_4 , 2005 року народження, на базі «зеленої кімнати» Солом`янського РУ МВС в м. Києві». За результатами дослідження ОСОБА_2 дійшла висновку, що дитина стала об`єктом сексуальних взаємодій з боку батька, незалежно від наявності чи відсутності сексуальної мотивації у діях батька, дитини зазнала сексуального розбещення.

На підставі зазначеного професійного висновку від 04 травня 2012 року,

24 грудня 2013 року органом опіки та піклування Дніпровської районної в

м. Києві державної адміністрації складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до висновку комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи від 27 серпня 2010 року № 437, ОСОБА_4 страждає на резидуально-обмежене ураження головного мозку з емоціонально-волевою нестійкістю (Б 07.8 згідно МКБ-10). ОСОБА_4 за рівнем свого психічного розвитку нездатний вірно сприймати наявні обставини справи та давати про них показання. До психологічних особливостей ОСОБА_4 відносяться: нерівномірний темп психічних процесів, недостатній об`єм та стійкість вільної уваги, підвищена пересувна активність, непосидючість, емоційна лабільність, наглядно-образний характер розумових процесів, відповідає невисокій віковій нормі рівень інтелектуального розвитку.

Згідно висновку повторної амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 05 вересня 2012 року № 844 у теперішній час малолітній потерпілий ОСОБА_4 виявляє клінічні ознаки «Резидуально-органічного ураження головного мозку з емоційно-вольовою нестійкістю» ( шифр F 07.8 згідно МКХ-10). З урахуванням вікових та індивідуально-психологічних особливостей, дитина не здатна правильно сприймати обставини, які мають значення у справі, та не може давати щодо них свідчення. Для ОСОБА_4 притаманні характерні для його віку психологічні особливості у вигляді замісного фантазування, привнесення зайвих деталей у нову та складну для віку тематику. З урахуванням його вікових особливостей, притаманні такі психологічні особливості, як конформність, навіюваність та керованість щодо емоційно-значущого близького оточення, засвоєння інформації, яку дитина сприймає навколо себе після будь-яких подій, що в подальшому відбивається на його свідченнях. З урахуванням його вікових особливостей, не здатний розуміти значення будь-яких сексуальних дій та, відповідно, не може чинити їм опір. З урахуванням вікової нездатності

ОСОБА_4 на даний час давати змістовні показання щодо віддалених в часі подій, його опитування у ході досудового та судового слідства є недоцільним.

Постановою слідчого відділу Дніпровського районного управління Головного управління юстиції Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада

2013 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 26 листопада 2012 року, за фактом вчинення розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, кваліфікованого за частиною другою статті 156 КК України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , третя

особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку побачень з дитиною, задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_13 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено наступний порядок побачень позивача з ОСОБА_4 : з 18:00 год. третьої п`ятниці до 18:00 год. третьої неділі кожного місяця; з

18:00 год. четвертої п`ятниці по 18:00 год. четвертої неділі кожного місяця за місцем проживання ОСОБА_1 . У задоволені решти позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2013 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2012 року змінено та встановлено позивачу побачення з сином кожну третю та четверту суботу кожного місяця з 10:00 год. до 18:00 год. у присутності матері - ОСОБА_3 за місцем проживання позивача. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 березня

2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вважав, що інформація, викладена у висновку кандидатом психологічних наук

ОСОБА_2 від 04 травня 2012 року не відповідає дійсності та принижує його честь та гідність.

Частиною четвертою статті 32 Конституції Українивстановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання інформації такою, що не відповідає дійсності, принижує честь та гідність ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що висновок ОСОБА_2 було складено у межах досудового розслідування, викладена у ньому інформація стосувалася фактів, що підлягали розслідуванню, доведенню та оцінці органами досудового слідства і судом,а тому відсутній склад правопорушення, наявність якого є обов`язковою умовою для задоволення позову.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не була залучена до участі у кримінальному провадженні у якості спеціаліста, а тому не мала права складати зазначеного висновку зводяться до переоцінки доказів, які були належно перевірені та оцінені судом апеляційної інстанції.

Інші викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують законність та обгрунтованість рішення апеляційного суду, висновки якого відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник