Справа № 373/1258/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Керекези Я.І.,

за участі секретаря судових засідань Тітрової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні а порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №373/1258/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, просить, з урахуванням уточнених позовних вимог від 11 жовтня 2018 року, визнати спільною сумісною власністю його та відповідача ОСОБА_3 квартиру (реєстраційний номер майна: 16015657), розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 37,50 кв. м, житловою - 18,50 кв. м та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Посилається на те, що в період перебування у шлюбі з відповідачем спільно на підставі договору купівлі продажу від 13 травня 2005 року придбали квартиру АДРЕСА_2.

З урахуванням рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, позивач просить розділити спільно нажите майно, визнавши за ним право власності на 1/2 частини даної квартири.

Ухвалою від 24 липня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_3 направила відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та не відповідність вимог чинного законодавства. Вона особисто придбала 4/100 частини гуртожитку, а не за спільні кошти з відповідачем. Для придбання житла вона отримала кредит в ПАТ «Державний ощадний банк України» та позичала кошти у ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 позов підтримали, просили задовольнити його.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 позов не визнали, заперечують щодо його задоволення з підстав, зазначених у відзиві. Крім того, представник ОСОБА_6 зазначив, що позовні вимоги стосуються квартири, купленої на підставі договору купівлі продажу від 13 травня 2005 року, тоді як даний договір посвідчує купівлю частини гуртожитку і позивачем не доведено, що це один і той же об»єкт.

Судом встановлено наступне.

06 лютого 1999 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3.(а.с.10).

З довідок від 13 вересня 2018 року за № 655 вбачається, що 30 листопада 2004 року ОСОБА_3 отримувала кредит на споживчі цілі в сумі 3000 грн 00 коп. в Переяслав-Хмельницькому ТВБВ №10026/0849 філії Головного управління по місту Києву та Київській області.(а.с.27).

З копії розписки від 03 травня 2005 року вбачається, що ОСОБА_3 брала в позику у ОСОБА_4 5000 грн 00 коп.(а.с.28).

Факт передачі даних коштів на придбання квартири ОСОБА_3 підтвердила і допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4

З довідки від 14 вересня 2018 року за №07.3 вбачається, що ОСОБА_3 мала картковий рахунок НОМЕР_4(платіжна картка міжнародної платіжної системи типу Visa Classic KREDITKA) відкритий 06 грудня 2006 року в Переяслав-Хмельницькому відділенні ПАТ «Укрсоцбанк». (а.с.29).

Довідка Форми ОК - 5 Пенсійного Фонду України, надана позивачем, містить інформацію про суми заробітку для нарахування пенсії та про сплату страхових внесків за період з 1999 року по 2018 рік включно.(а.с.30-36).

З договору купівлі-продажу від 13 травня 2005 року вбачається, що ОСОБА_3 придбала у власність 4/100 частини приміщення гуртожитку, що знаходиться у будинку під АДРЕСА_5, які складаються із житлової площі 18,50 кв. м. та мають загальну площу - 37,50 кв. м.(а.с.45).

З довідки від 26 вересня 2018 року за №10 вбачається, що ОСОБА_2 працював в ВАТ «Переяслав-Хмельницьке автотранспортне підприємство 13242» на посаді водія і його заробітна плата за період з 2003 року по 2005 рік складає 6745 грн 47 коп.(а.с.46).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 37,50 кв. м., житловою площею 18,50 кв. м., на підставі свідоцтва про право власності б/н від 19 вересня 2006 року виданого Переяслав-Хмельницькою міською радою, реєстраційний номер майна 16015657. (а.с.51).

Допитаний в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 зазначив, що спочатку вони із відповідачем проживали в одній кімнаті в гуртожитку, потім перейшли в іншу, яку викупили. На купівлю квартири взяв в борг у ОСОБА_7 1000 доларів США та 2000 грн. у ОСОБА_8. Кредит дружина оформлювала на себе, однак кошти на його оплату надавав він.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в суді підтвердили надання в борг коштів ОСОБА_2 в розмірі 1000 доларів США.

Свідок ОСОБА_8 в суді підтвердив надання ОСОБА_2 на купівлю квартири коштів в розмірі 2000 гривень.

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що один раз приблизно у 2002-2004 роках був свідком, як його брат давав своїй дружині кошти в розмірі 200 гривень на сплату кредиту.

Будь-яких інших доказів надано не було, клопотань з цього приводу не заявлено.

Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Об'єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 цього Кодексу, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Частина 1 ст. 182 цього Кодексу передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» ( в ред. на час проведення держаної реєстрації права власності на спірну квартиру відповідачем) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

В силу ст. 2 цього Закону, об'єкт нерухомого майна (нерухоме майно, нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці (будівля, споруда тощо), переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У відповідності до п. 1та п. 8 ч. 1 ст. 19 цього Закону, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; свідоцтво про право власності на будівлю (частину будівлі), споруду.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 та ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ квартири АДРЕСА_4, яку вони з відповідачем придбали під час шлюбу шляхом укладення договору купівлі-продажу від 13 травня 2005 року.

Відповідно до договору купівлі продажу від 13 травня 2005 року ОСОБА_3 придбала у власність 4/100 частини приміщення гуртожитку, що знаходиться у будинку під АДРЕСА_5, які складаються із житлової площі 18,50 кв. м. та мають загальну площу - 37,50 кв. м.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 37,50 кв. м., житловою площею 18,50 кв. м., на підставі свідоцтва про право власності б/н від 19 вересня 2006 року, виданого Переяслав-Хмельницькою міською радою, реєстраційний номер майна 16015657.

Проаналізувавши вищезазначений договір та Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, врахувавши ідентичний номер будинку, загальну та житлову площу, можна припустити, що мова в даних документах йде про один і той же об»єкт.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Крім того, підставою виникнення права власності у відповідача на спірну квартиру зазначено свідоцтво про право власності б/н від 12.09.2006, а не договір купівлі- продажу від 13.05.2005, при тому, що і свідоцтво про право власності, і договір купівлі-продажу є окремими самостійними підставами реєстрації права власності.

Враховуючи, що позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування своїх вимог, будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв, договір купівлі-продажу та свідоцтво про право власності є самостійними підставами для державної реєстрації права власності на майно, суд позбавлений можливості зробити однозначний висновок про те, що придбані на підставі договору купівлі-продажу 4/100 частини приміщення гуртожитку є тим самим об'єктом нерухомого майна, що і зареєстрована в державному реєстрі на ім»я ОСОБА_3 квартира №2 у будинку під АДРЕСА_5, право власності на яку у відповідача виникло на підставі свідоцтва про право власності б/н від 19 вересня 2006 року.

За таких обставин, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 179, 181, 182, 190, 334 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого АДРЕСА_6;

відповідач: ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаюча АДРЕСА_6.

Складення рішення в повному обсязі вчинено 19.04.2019.

Суддя Я. І. Керекеза