Справа № 446/2574/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/3003/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м.Львів

Справа № 446/2574/15

Провадження № 22ц/811/3003/18

Провадження № 22ц/811/3004/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,

Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув апеляційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7

на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області, ухвалене у м. Кам'янка-Бузька 2 листопада 2018 року (суддя Котормус Т.І.);

додаткове рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області, ухвалене у м. Кам'янка-Бузька 6 листопада 2018 року (суддя Котормус Т.І.)

у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5, про відшкодування шкоди,-

встановив:

26 листопада 2015 року ОСОБА_8 звернувся з позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом, про стягнення на його користь з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5. по 47 010 грн. з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, які за його підрахунками складають загалом 415 722 грн., або по 207 861 грн. з кожного, а також понесених судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року частково задоволено його позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_9 29 381,25 грн. на відшкодування шкоди і судові витрати; з ОСОБА_7 - 23 505,00 грн. на відшкодування шкоди та судові витрати. Судом встановлено, що 29 листопада 2008 року сталося зіткнення двох транспортних засобів: під його (позивача) керуванням та під керуванням ОСОБА_10 внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_10, який загинув на місці пригоди. Апеляційний суд вважав, що шкода в розмірі 20% підлягає стягненню із власника транспортного засобу - ОСОБА_9, решта - із водія. Оскільки ОСОБА_10 загинув на місці ДТП, то суд стягнув з його спадкоємця - ОСОБА_7 1/5 частину шкоди, одночасно встановив, що є ще двоє інших спадкоємців: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, кожен із яких успадкували по 2/5 частині спадкового майна, проте вимоги до них не заявлені. Тому він заявляє вимоги до таких спадкоємців з врахуванням загального розміру шкоди та їх частки у спадковому майні; просить стягнути з них по 47 010 грн. Вважає, що з відповідачів підлягає стягненню шкода з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, що становить 415 722 грн. З кожного відповідача підлягає стягненню по 207 861 грн.

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 2 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково. Ухвалено стягнути із ОСОБА_5 та неповнолітнього ОСОБА_6, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_7, на користь ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 47 010 грн., інфляційні втрати у розмірі 16 092, 56 грн. та 3 % річних у розмірі 3 635,87 грн.; всього по 66 738, 43 грн. з кожного. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди у сумі 282 245, 14 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_7, на користь ОСОБА_8 сплачений судовий збір по 470 грн. з кожного. Стягнуто з кожного відповідача по 197,38 грн. в дохід держави. Стягнуто з позивача в дохід держави 2 822,45 грн. недоплаченого судового збору.

Додатковим рішенням цього суду від 6 листопада 2018 року відмовлено у покладенні на позивача ОСОБА_8 витрат на професійну правничу допомогу, які понесені відповідачами ОСОБА_6 і ОСОБА_5

Рішення та додаткове рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області оскаржили ОСОБА_5 та представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7

В доводах апеляційних скарг зазначено, що судом першої інстанції прийнято до провадження та розгляднуто заяву про збільшення позовних вимог без сплати судового збору за збільшені вимоги, що суперечить вимогам ст. 176 ЦПК України. Позивач мав доплатити 3 217,02 грн. судового збору. Позивач не пред'явив свої вимоги до спадкоємців ОСОБА_10 протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини і відповідно до частини четвертої ст.1281 ЦК України він позбавляється права вимоги. Претензію до відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 позивач не пред'являв до звернення з позовом до суду. Вважають, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України, оскільки у відповідачів відсутні грошові зобов'язання перед позивачем, який окрім іншого, пропустив без поважних причин позовну давність.

Не погоджуючись із оскаржуваним додатковим рішенням, відповідачі вказують, що їм надавалася професійна правнича допомога відповідно до укладених договорів про таку допомогу. Ця допомога оплачена, що підтверджується платіжними документами. Вважають, що із позивача в їх користь підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу.

Просять скасувати оскаржувані рішення та прийняти нову постанову про відмову в позові в повному об'ємі, понесені ними витрати на правничу допомогу покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 цього Кодексу обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що29 листопада 2008 року близько 6 години 30 хвилин на 21 км автодороги Н-17 сполученням Львів-Луцьк відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Ленд Ровер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_12 та «Мерседес», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_10, який від отриманих в ДТП травм помер. В ДТП пошкоджені транспортні засоби.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина на належне йому майно. Із заявами про прийняття спадщини звернулися дружина померлого (ОСОБА_7) та його діти (ОСОБА_5 і ОСОБА_6.). 27 березня 2009 року у Кам'янка-Бузькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу, що стверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (т.1 а.с.130).

З наявних в матеріалах справи свідоцтв про право на спадщину за законом вбачається, що оцінка спадкового майна складає 318 601,50 грн. ОСОБА_6 і ОСОБА_5 успадкували по 2/5 частини цього майна, ОСОБА_7 успадкувала 1/5 частину такого майна. Свідоцтва про право на спадщину за законом видані 16 червня, 30 липня 2009 року та 28 квітня 2010 року (т.1 а.с.131-140).

20 лютого 2009 року представник ОСОБА_8 за дорученням ОСОБА_13 звернувся із претензією до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 189 256,24 грн. Претензія отримана адресатом 12 березня 2009 року, що стверджується повідомленням про вручення і не заперечується сторонами (т.1 а.с.224-225).

12 березня 2009 року ОСОБА_8 надіслав повідомлення ОСОБА_9 про необхідність відшкодування спричиненої йому шкоди в розмірі 189 256,24 грн. як спадкоємцем померлого ОСОБА_10

8 травня 2009 року ОСОБА_8 звернувся з прозовом до ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про відшкодування майнової і моральної шкоди, заподіяної йому в ДТП 29 листопада 2008 року, посилаючись на статтю 1281 ЦК України. Зазначив, що відповідачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_10

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_9 і ОСОБА_7 про відшкодування шкоди позов задоволено частково. Суд у цій справі визначив, що шкода, завдана позивачу, повинна бути відшкодована спільно власником та водієм транспортного засобу в наступних частинах: з власника транспортного засобу ОСОБА_9 належить стягнути 20% від заподіяної матеріальної шкоди, з водія ОСОБА_10 - 80% від розміру шкоди. Ухвалено стягнути в користь позивача на відшкодування майнової шкоди: із ОСОБА_9 - 29 381,25 грн., із ОСОБА_7 - 23 505 грн. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року встановлено, що 29 листопада 2008 року шкода завдана ОСОБА_10 Суд визначив, що загальна сума шкоди, яка підлягає до відшкодування, становить 146 906,24 грн., з них: винуватцем ДТП - 117 524,99 грн. Винуватець ДТП помер, а власник транспортного засобу відшкодовує 20% шкоди.

До ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з позовом про відшкодування майнової шкоди ОСОБА_8 звернувся 26 листопада 2015 року (т.1 а.с.2-7). В обґрунтування своїх вимог, зокрема, посилається на те, що йому спричинено майнову шкоду в розмірі 146 906,24 грн. Оскільки у 2009 році позов було заявлено лише до одного із спадкоємців, до участі в справі не були притягнуті в якості відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які успадкували по 2/5 частин спадкового майна кожен. Вважає, що з цих відповідачів належить стягнути 94 020 грн. (по 47 010 грн. з кожного).

Позивач вважає, що звернувся із претензією про необхідність відшкодування майнової шкоди 20 лютого 2009 року до ОСОБА_7, яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_10 і матір'ю інших спадкоємців - ОСОБА_5 і ОСОБА_6, а тому він не прострочив звернення до відповідачів як спадкоємців ОСОБА_10

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Приписи статті 1281 ЦК України регламентують особливості правового регулювання пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. За змістом цих приписів кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги (припинення цивільного права) такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті. Зазначені строки є преклюзивними.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Сплив визначених статтею 1281 строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов'язанням та припинення зобов'язання.

Оскільки із смертю ОСОБА_10 зобов'язання по відшкодуванню шкоди включається до складу спадщини, строки пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців та порядок задоволення цих вимог регламентується статттями 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до статті 1220 ЦК України днем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 є 29 листопада 2008 року і саме з цього часу позивачу було відомо про такі обставини, оскільки ОСОБА_10 загинув в результаті ДТП учасником якої був позивач ОСОБА_8

Позивач, який знав про смерть спадкодавця, вимогу про відшкодування шкоди надіслав спадкоємцеві ОСОБА_7 20 лютого 2009 року. У зазначеній вимозі він не звертається з такою до відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Він також звернувся з позовом 8 травня 2009 року до ОСОБА_9 та ОСОБА_7 як спадкоємців померлого ОСОБА_10 Відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 він не зазначив, до них вимог не заявив. Вперше він звернувся з вимогою до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 шляхом пред'явлення цього позову 26 листопада 2015 року. У позовній заяві зазначив, що діти спадкодавця як його спадкоємці не залучалися у якості відповідачів у справі за попереднім позовом.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України в редакції, яка діяла на час звернення позивача з цим позовом, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними позовних вимог. Коло відповідачів визначає позивач. У справі 2009 року позивач не включив до кола відповідвчів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Наступне залучення їх у якості відповідачів або співвідповідачів також не відбулося. До них позов пред'явлено у 2015 році, хоч на той час вони також були неповнолітніми.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

Згідно з частиною першою сттатті 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Статтею 59 ЦПК України визначено, що права, свободи та інтереси малолітніх віком до чотирнадцяти років та неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років захищають у суді, зокрема, їхні батьки. Законний представник здійснює процесуальне представництво і компенсує відсутність цивільної процесуальної дієздатності у малолітньої чи неповнолітньої особи, виступаючи в процесі на захист її інтересів. Однак при цьому стороною є сама особа, яка є малолітньою чи ненпвонолітньою як учасник спірних правовідносин. Звернення із претензією до ОСОБА_7 стосується її особистих прав та інтересів. У тексті цього звернення не йдеться про претензії до інших спадкоємців, зокрема ОСОБА_5 і ОСОБА_6 У випадку наявності вимог до неповнолітньої та малолітньої особи, таке мало адресуватися саме цим особам, які є учасниками спірних правовідносин. ОСОБА_7 як законний представник може здійснювати процесуальне представництво. Отже, стороню є малолітній та неповнолітня особи, а для захисту їх інтересів можливе залучення законного представника. Першою вимогою до ОСОБА_6 і ОСОБА_5 належить вважати звернення позивача 26 листопада 2015 року із позовом до них. Претензія від 20 лютого 2009 року їм не адресована і не містить вимог до них. Позов у 2009 році до них також не заявлений.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що скерування позивачем претензії ОСОБА_7, яку вона отримала 12 березня 2009 року, тобто в межах строку визначеного частиною другою статті 1281 ЦК України, належить вважати, що вимога про відшкодування шкоди була направлена належній особі, а саме одному зі спадкоємців, яка була одночасно законним представником інших спадкоємців, а відтак, позивач не пропустив шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до спадкоємців.

Колегія суддів приходить до висновку, що твердження позивача щодо своєчасного пред'явлення вимоги до відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є необґрунтованими. Відтак, він втратив право вимоги до цих спадкоємців, оскільки їх зобов'язання є припиненими.

У зв'язку з пропуском строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців та припиненням зобов'язань щодо відшкодування шкоди, вимоги про відшкодування шкоди до задоволення не підлягають. Відтак, не не підлягають до задоволення і позовні вимоги про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України у виді відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Мотиви суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування позовної давності не мають правового значення з урахуванням наступного.

Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщщину, у строки, встанолвені частинами другою і третьою цієї статті. Згідно з частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред'явлення кредитором вимоги до стадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Сплив позовної давності не виключає у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна із сторін.

Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Відтак, оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові. В решті рішення не оскаржене і не переглядаєтьься.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів не підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у зв'язку з відмовою в позові.

Відмовляючи у покладенні на позивача ОСОБА_8 витрат на пррофесійну правничу допомогу, понесених відповідачами, суд першої інстанції виходив з наступного.

Як видно з матеріалів справи, 19 та 28 березня 2018 року відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали договори про надання правової допомоги з Адвокатським об'єднанням «Абданк» (№ 11/18 та №14/18 відповідно).

У цій справі представництво інтересів здійснював адвокат ОСОБА_3 відповідно до ордерів про надання правової допомоги від 25 червня 2018 року, які видані йому керівником адвокатського об'єднання «Абданк» (т.1 а.с. 174,175).

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У пункті 2 частини 2 цієї статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 3 цієї статті передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, процесуальний закон надає стороні право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за умов наявності доказів здійснення (понесення) таких витрат. Відтак, компенсуються лише ті витрати, які сторона понесла у минулому і докази чого надані суду.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_14 надає платіжні доручення на загальну суму 3 750 грн., а ОСОБА_6 - на загальну суму 4 750 грн.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що такі не є належними доказами понесення цих витрат сторонами. Інших доказів здійснення відповідачами витрат на правничу допомогу суду не надано, а тому суд дійшов висновку, що відповідачі не довели факт здійснення ними витрат на правничу допомогу, що унеможливлює покладення таких витрат на іншу сторону, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині з урахуванням також наступного.

Стаття 137 ЦПК України передбачає участь адвоката у цивільному процесі для надання професійної правничої допомоги. Адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені законом. Саме адвокат надає професійну правничу допомогу на договірних умовах з клієнтом. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов'язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов'язана зі справою. Гонорар є основною формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Кожен вид адвокатської діяльності (або їх сукупність, комплекс) можуть бути оцінені сторонами договору (адвокатом, клієнтом). Разом з договором повинні бути подані докази про проведені адвокатом дії та їх вартість. Розмір витрат має бути співмірним: зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони.

Заява про включення до судових витрат відповідачів на правничу допомогу та додатки до неї подані суду першої інстанції після ухвалення ним рішення у справі - 6 листопада 2018 року (т.1 а.с.257-291).

Керуючись ст.ст.137, 141, п.1, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391, 423 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7задовольнити частково.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 2 листопада 2018 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_8 та стягнення з неповнолітнього ОСОБА_6, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_7, на користь ОСОБА_8 майнової шкоди у розмірі 47 010 грн., інфляційних втрат у розмірі 16 092, 56 грн. і 3% річних у розмірі 3 635,87 грн., всього 66 738, 43 грн.;стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 майнової шкоди у розмірі 47 010 грн., інфляційних втрат у розмірі 16 092, 56 грн. і 3 % річних у розмірі 3 635,87 грн., всього 66 738, 43 грн.; стягнення з ОСОБА_6, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_7, на користь ОСОБА_8 сплаченого судового збору в розмірі 470 грн.; стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 сплаченого судового збору в розмірі 470 грн., - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 2 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_6, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_7, на користь держави 197, 38 грн. та стягнення з ОСОБА_5 на користь держави 197, 38 грн., - скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 6 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді