Справа № 544/1377/18
№ пров. 2/544/53/2019
Номер рядка звіту 26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 квітня 2019 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Ощинської Ю.О.,

за участі секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності),

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження у залі суду по вул. Ярмарковій, 17 у м. Пирятин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, свої позовні вимоги мотивувала тим, що 18 травня 2018 року надала відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 800 доларів США на два місяці за умови повернення боргу та у якості відсотків за користування грошима 200 доларів США. Борг зобов'язувалася повернути до 18 липня 2018 року. На даний час та не одноразові вимоги позивача відповідач борг так і не повернула, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 27132 грн, 10000 грн витрат на правову допомогу та 704,80 грн судових витрат.

Ухвалою від 26 жовтня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач прийшла ввечері 18.07.2018 до неї додому, проте гроші не віддала, а оригінал розписки десь зник, рахує що його викрала відповідач.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Пояснила, що 18.07.2018 ввечері віддала грошові кошти співмешканцю позивача, у відповідь на що він віддав їй розписку. Того ж вечора вони сиділи вдома у позивача та розпивали алкогольні напої. Надати оригінал розписки не має можливості бо вона її забула вдома.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що є співмешканцем позивача. 18.05.2018 позивач позичила відповідачу гроші, які були їх спільними коштами. Проте відповідач не повернула гроші. Вона 18.07.2018 прийшла ввечері до них, але ОСОБА_1 пішла з дому. Після того, як позивач пішла з дому він з позивачем сиділи у кухні. Відповідач повідомила, що хоче віддати гроші, проте відповідач відмовилася віддавати гроші йому, оскільки позичала не в нього. Тому свідок зателефонував позивачу, щоб вона повернулася. Він бачив у неї в руках грошові кошти, скручені у трубочку, тому сказати скільки там було грошей, та чи взагалі вони справжні, не може. Коли він відволікся, відповідач пішла з квартири, розписка також зникла.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що є подругою позивача та відповідача. Повідомила, що відповідач орендувала кіоск, проте в неї виникли фінансові проблеми та не було за що закупити товар. Позивач погодилася позичити їй гроші, про що розмовляли у її присутності. Позивач позичила відповідачу гроші під відсотки. Через деякий час позивачу знадобилися гроші, тому вона прохала відповідача віддати раніше хоча б частину боргу, на що відповідач спочатку погодилася, але згодом повідомила, що віддасть борг у строк, зазначений у розписці. Зранку 18.07.2018 позивач телефонувала відповідачу, щоб остання віддала їй борг та домовилися зустрітися у центрі міста, щоб була можливість сходити у банк перевірити чи справжні гроші. Через годину близько 12-13 години позивач прийшла до свідка та повідомила, що відповідач прийшла на зустріч, але борг не повернула, на той час розписка була у позивача. У присутності свідка позивач зателефонувала до відповідача і, розмовляючи на гучному зв'язку, просила віддати їй борг. Того ж дня ввечері близько 17 години свідок йшла на роботу та зателефонувала до відповідачки, остання їй повідомила, що збирається повернути позивачу борг того ж вечора. Близько 22 години до свідка зателефонувала позивач та повідомила, що ОСОБА_3 прийшла до неї додому, але борг не віддає, сама позивач на той час перебувала на вулиці, оскільки дуже нервувала через вказане. В цей час, за її словами, її співмешканець та відповідач знаходилися в неї вдома на кухні, розписка також було на кухні. Близько 23 години позивач знову до неї зателефонувала та повідомила, що ще сидять на кухні, борг їй так і не повернули, через що дуже нервує. Потім сказала, що хтось вийшов з підїзду та поклала слухавку. Через 10-15 хвилин знову зателефонувала та повідомила, що в квартирі нема ні відповідачки, ні розписки, ні грошей. На телефонні дзвінки від ОСОБА_1 ОСОБА_3 спочатку не відповідала, а потім взяла слухавку та повідомила, що віддала борг. Позивач, зателефонувавши свідку, повідомила, що обшукавши всю квартиру грошей та розписки так і не знайшла, тому збирається викликати поліцію.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

18 травня 2018 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 800 доларів США, на два місяці за умови повернення боргу та у якості відсотків за користування грошима 200 доларів США. Борг зобов'язувалася повернути до 18 липня 2018 року, що підтверджується копією розписки (а.с. 10). Про що сторони не заперечували.

Представником позивача на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про добровільне повернення боргу в повному обсязі у сумі 1000 доларів США, надавши кошти не пізніше 10 днів з дня отримання листа (а.с. 17-18).

Відповідно розрахунку суми, що підлягає стягненню, зазначеного у позові, стягненню підлягає борг у сумі 27132 грн (а.с. 5-6).

Згідно довідки Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» станом на 16.01.2019 офіційний НБУ долару США становить 28,1668 грн (а.с. 43).

Взяті на себе зобов'язання за договорами позики позичальник ОСОБА_3, зі слів ОСОБА_1, не виконала, позичені кошти позикодавцю у встановлений строк не повернула, на вимоги позивача про повернення коштів не реагує.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено в постанові Верховного Суду України №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Як вказується у вищезазначеній постанові ВСУ, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Як було встановлено у судовому засіданні позивач не має у наявності оригіналу розписки, оскільки вказує про те, що її викрала відповідач. Відповідач в свою чергу, на неодноразове прохання суду надати оригінал розписки на підтвердження її виконання, не надала оскільки вказувала суду що начебто її забула вдома. Суд розцінює пояснення відповідача про наявність у неї ориганілу розписки як способом захисту від понесення відповідальності.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи, а також у сторін, оригіналу розписки є доказами не лише відсутності факту укладення договору, але й відсутності факту передачі грошової суми позичальнику.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі часткового задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір стягується з позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263 - 265, 280 - 282 ЦПК України, ст.ст. 524, 526, 533, 611, 625, 1046-1046, 1049 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду по справі може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка та зареєстрована у с. Усівка Пирятинського району Полтавської області, мешканка АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_3 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 24 липня 2009 року, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Буринь Сумської області, зареєстрована у АДРЕСА_2, мешканка АДРЕСА_3, паспорт серія НОМЕР_4 виданий Пирятинським РС УДМС України в Полтавській області 26 липня 2016 року, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2.

Повний текст рішення складено 19.04.2019.

Суддя Ю.О. Ощинська