ПОСТАНОВА

іменем України

17 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/495/19

провадження № 22-ц/4809/1287/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товарна біржа «Кіровоградська біржа нерухомості»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2019 року у складі судді Гершкул І.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товарна біржа «Кіровоградська біржа нерухомості», про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В обґрунтування позову вказала, що 10 червня 1998 року між нею та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який також діяв як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований на товарній біржі «Кіровоградська біржа нерухомості» та Кіровоградському ООБТІ. Вказала, що зазначений договір не посвідчено нотаріально, що позбавляє її можливості реалізувати своє право власності.

Просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 10 червня 1998 року.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, а саме, що сторонами повністю виконано умови договору купівлі-продажу від 10 червня 1998 року, доказів, які б свідчили про ухилення відповідачів від його нотаріального посвідчення, не надано, а тому відсутні передбачені ст.47 ЦК УРСР і ч.2 ст.220 ЦК України правові підстави для визнання договору купівлі-продажу від 10 червня 1998 року дійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи. Вказує, що її права як власника на вільне володіння та розпорядження своїм майном на власний розсуд порушуються, оскільки вона не має можливості відчужити спірну квартиру.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених відповідачів та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 10 червня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який також діяв як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на товарній біржі «Кіровоградська біржа нерухомості» та Кіровоградському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації (далі по тексту - Кіровоградське ООБТІ) (а.с.5).

Відповідно до архівної довідки Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 13 червня 2019 року №53272 ОСОБА_1 належить на праві власності квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.77).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 травня 2019 року №166727750, відсутні будь-які відомості щодо квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.51).

Як убачається з листа від 13 червня 2019 року №144/02-17 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Сотник Н.Л. роз`яснено, що договір купівлі-продажу від 10 червня 1998 року, який укладено сторонами на товарній біржі, нотаріально не посвідчений, а тому не може бути прийнятий нотаріусом, як документ, що посвідчує право власності на квартиру, оскільки не відповідає вимогам законодавства (а.с.76).

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що договір купівлі-продажу від 10 червня 1998 року, який вона уклала з відповідачами, не має нотаріального посвідчення. Посилаючись на правові підстави, визначені положеннями статті 47 ЦК УРСР та частини 2 статті 220 ЦК України, просила визнати договір дійсним.

Спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі ст.47 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Таким чином, для визнання угоди дійсною необхідно декілька умов: законом передбачена обов`язкова нотаріальна форма посвідчення угоди, сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами, угода має бути повністю або частково виконана хоча б однією стороною, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди.

Відповідно ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Суд першої інстанції, оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності за правилами ст.89 ЦПК України, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову, оскільки сторонами було повністю виконано умови договору купівлі-продажу від 10 червня 1998 року та відсутні будь-які докази, що свідчать про ухилення відповідачів від його нотаріального посвідчення.

Зі змісту договору купівлі-продажу від 10 червня 1998 року убачається, що даний договір був укладений відповідно до вимог чинного на момент укладення договору законодавства. Зокрема, відповідно до вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР після його укладення обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (далі по тексту ОКП «Кіровоградське ООБТІ») проведено реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , що підтверджено відміткою на договорі та відповідною довідкою ОКП «Кіровоградське ООБТІ» (а.с.77).

Як убачається з письмових заяв від 15 травня 2019 року відповідачі визнали позов та у них відсутні будь-які заперечення щодо укладеного договору (а.с.40, 43, 46)

Суд правильно виходив з того, що реєстрація права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року позивачем не проводилась та будь-які докази, що свідчать про неможливість реєстрації права власності суду надано не було.

Отже вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки суд вправі вирішувати питання про визнання такої угоди дійсною лише за вимогою сторони, яка виконала цю угоду, та при доведеності ухилення другої сторони від нотаріального оформлення договору.

Проте будь-яких доказів про невизнання права власності позивача на квартиру, придбану за договором купівлі-продажу від 10 червня 1998 року, до суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний