КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 372/3055/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5904/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2019 року (суддя Зінченко О.М.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у жовтні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 14 серпня 2013р. у розмірі 112 107грн 83коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору без номеру від 14 серпня 2013р. відповідач отримала кредит у розмірі 16 000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач посилався на те, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач стверджував, що свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту, проте відповідач порушила зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10 129грн 61коп. та за процентами за користування кредитом за період з 14 серпня 2013р. по 31 жовтня 2017р. у розмірі 101 978грн 22коп.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки банк звернувся з позовом в межах трирічного строку позовної давності, враховуючи, що відповідачу видано кредитну картку зі строком дії до червня 2017р.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без

задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи, що суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 4 серпня 2013р. ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

На підставі зазначеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 16 000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 жовтня 2017р. у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 112 107грн 83коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 10 129грн 61коп. та за процентами за користування кредитом за період з 14 серпня 2013р. по 31 жовтня 2017р. у розмірі 101 978грн 22коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банком пропущено строк позовної давності.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, так як він не ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи.

Частинами 1 - 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 2 ст. 82 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до

запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Подавши анкету-заяву 4 серпня 2013р., відповідач підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку та згодна з ними, а заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківський послуг, а також тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не заперечувала, що була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані позивачем суду першої інстанції, отримала платіжну картку строком дії до червня 2017 року та користувалася грошовими коштами.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що між сторонами був укладений договір, за умовами якого відповідач отримала кредитний ліміт на платіжну картку, який повинна була повертати щомісячними мінімальними платежами та сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Анкета-заява, підписана ОСОБА_2 4 серпня 2013 року, не містить відмітки, яку саме платіжну картку бажала оформити відповідач.

Разом з цим, позивачем надана довідка про видачу відповідачу картки «Універсальна GOLD 180+» (с.с.10), що відповідач не спростовувала під час судового розгляду.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010р. № СП-2010-256, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пункту 2.1.1.12.3. Умов та Правил надання банківських послуг погашення кредиту - це поповнення картрахунку держателя, яке здійснюється шляхом внесення коштів у готівковій або безготівковій формі та зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафта, який виникає по таким картам, наведений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування, які є невід'ємною частиною договору, а також встановлюється даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості за кредитом (пункт 2.1.1.12.4. Умов та Правил).

Позивачем суду першої інстанції не надані ні пам'ятка клієнта, ні довідка про умови кредитування, однак, з витягу з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна GOLD» вбачається, що позичальник повинен до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, сплачувати 7% від заборгованості, але не менше 50грн. та не більше залишку заборгованості, включаючи плату за користування кредитними коштами у розмірі 2,3% у місяць ( 27,6% річних). Також згідно тарифів відповідач повинна була сплачувати членський внесок за участь у GOLD Клубі - 20грн на місяць.

Проти зазначених тарифів відповідач не заперечувала, а відтак суд вважає, що саме вказані тарифи були погоджені сторонами при укладенні договору.

З наданого суду першої інстанції розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 29 серпня 2014 року відповідач мала заборгованість за тілом кредиту 9529,61грн (поточна заборгованість) та за процентами 464,61грн, всього 9 994грн 22коп.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила

всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, вина відповідача у зобов'язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.

Відповідачем ні суду першої інстанції, ні у відзиві на апеляційну скаргу не наведено альтернативного, наданому позивачем, розрахунку заборгованості, та доказів погашення заборгованості, які б спростували наданий позивачем розрахунок, а відтак колегія суддів вважає доведеним, що станом на 29 серпня 2014 року відповідач мала вищезазначену заборгованість.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року (справа 6-1374цс17).

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не

отримав повідомлення клієнта про не згоду із змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Пунктом 1.1.3.1.9. Умов та Правил встановлено обов'язок банку не рідше одного разу на місяць способом, указаним у заяві, надавати держателю виписки про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операціях по картрахункам.

Банк інформує клієнта про заборгованість по кредитним договорам (у тому числі про заборгованість по кредитним картам), розміру поточних платежів, активації продуктів та послуг банку, а також інших правилах користування платіжною картою та умовах кредитного договору, включаючи внесення у них змін, шляхом використування функції sms-повідомлень (пункт 2.1.1.8.7 Правил користування карткою).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 14 серпня 2013р. по 29 серпня 2014р. діяла базова процентна ставка за користування кредитом у розмірі 27,6%, з 1 вересня 2014р. банком була змінена процентна ставка з 27,6% на 32,4%, а з 1 квітня 2015 року проценти нараховувалися за ставкою 42% річних і остаточна заборгованість була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки.

Крім того, у витягу з тарифів «Універсальна GOLD», наданих позивачем, вбачається, що підвищені проценти встановлені за тратами, здійсненими з 1 вересня 2014 року та с 1 квітня 2015 року.

Заява, підписана ОСОБА_2 4 серпня 2013 року, не містить визначення способу надання їй банком виписки про стан картрахунку, а відтак, саме позивач повинен був довести, що позичальник був у спосіб, встановлений умовами договору, повідомлений про зміни процентних ставок за користування кредитним коштами.

Разом з цим, позивачем не було надано суду доказів виконання умов договору та вимог закону про повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки, після 15 серпня 2014 року (останнього поповнення рахунку) відповідач карткою не користувалася, а відтак позивач не мав правових підстав для нарахування процентів за підвищеними ставками.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 2.1.1.2.11. Умов та Правил надання банківських послуг (користування платіжною карткою) картка діє до останнього дня місяця, який указано на лицевій стороні картки.

По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), за зверненням клієнта до банку (пункт 2.1.1.2.12.)

Пунктом 2.1.1.12.4. Умов та Правил строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним платежем, а також овердрафта, який виникає по таким картам, наведений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною договору, а також визначається даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості за кредитом.

З наданої позивачем довідки вбачається, що відповідачу було видано дві картки: № 992385, терміном дії до червня 2017 року, та № 811071, терміном дії до серпня 2015 року (с.с.66).

Вказану інформацію відповідач не заперечувала.

Позивачем суду першої інстанції не надана ні пам'ятка клієнта, ні довідка про умови кредитування, які б містили строк дії картки, разом з цим зазначалося, що відповідачу була видана картка строком дії до червня 2017 року, що відповідачем спростовано не було, тому проценти підлягають нарахуванню із ставки, яка була погоджена сторонами при укладені договору - 27,6% річних - та до останнього дня червня 2017 року.

При цьому, вимоги про стягнення процентів до 31 жовтня 2017 року не ґрунтуються

на нормах матеріального права.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання (постанова від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12).

Отже, вимоги про стягнення процентів до 31 жовтня 2017 року не ґрунтуються на нормах матеріального права та суперечать правовому висновку Верховного Суду.

Станом на 29 серпня 2014 року відповідач мала заборгованість за тілом кредиту 9529,61грн (поточна заборгованість) та за процентами 464,61грн.

Пунктом 2.1.1.12.6. Правил користування карткою встановлено, що за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банка, із розрахунку 360 календарних днів у році.

Виходячи із заборгованості за тілом кредиту 9529грн 61коп. та процентної ставки 27,6%, за період з 1 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року заборгованість за процентами становить 7 547грн 13коп (9529,61х27,6х1033:100:360).

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач стверджувала, що після 15 серпня 2014 року карткою не користувалася, що позивачем спростовано не було та не було надано виписку з карткового рахунку.

Разом з цим, з розрахунку заборгованості вбачається, що кожного місяця позивач до заборгованості за кредитом додавав 20грн - членський внесок за участь в GOLD клубі, який передбачений тарифами, що призвело до збільшення розміру тіла кредиту після 1 вересня 2014 року до 10 129грн 61коп.

Однак, ні тарифами, ні Умовами та Правилами надання банківських послуг, які наявні у матеріалах справи, не передбачено, що щомісячний членський внесок включається до тіла кредиту і на нього нараховуються проценти за користування кредитом, а відтак вказані дії позивача суд вважає неправомірними та безпідставними.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині неправомірного застосування судом позовної давності, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої

сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з цим, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Такий правовий висновок був зроблений Верховним Судом України у справі 6-61цс14.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач стверджувала, що останній платіж на погашення заборгованості внесла 15 серпня 2014 року, що позивачем спростовано не було, однак повністю кредит відповідач повинна була погасити до 30 червня 2017 року, отже з 26 вересня 2014 року позивач дізнався про своє порушене право з приводу щомісячної сплати процентів за користування кредитом, однак звернувся до суду 7 жовтня 2018 року, тому за період по 7 жовтня 2015 року позовні вимоги про стягнення процентів (2929,72грн) задоволенню не підлягають у зв'язку із пропуском позивачем позовної давності.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованості за кредитом у сумі 9529,61грн та заборгованість за процентами 4617,41грн.

На вказані обставини справи та умови договору не звернув увагу суд першої інстанції, не врахував, що банком не було заявлено вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості, що сторони визначили термін повернення кредитної заборгованості, та прийшов до помилкового висновку, що строк звернення до суду за всією сумою заборгованості закінчився 26 вересня 2017 року.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог (12,62%) та апеляційної скарги (12,62%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви 222грн 36коп. та за подання апеляційної скарги 333грн 55коп., а всього 555грн 91коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно встановлені фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка зареєстрована у АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, заборгованість за кредитним договором у сумі 14 147грн 02коп. та судові витрати у сумі 555грн 91коп., а всього 14 702грн 93коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк