Справа № 368/258/19
Рішення

Іменем України

"29" березня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Салій Я.С.

За участі:

Представник позивача - ОСОБА_1

Відповідач - ОСОБА_2

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

27.02.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого:

- розірвати шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що був укладенийц 16.02.2008 року та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного укправління юстиції Київської області, актовий запис за № 16;

- після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ОСОБА_2.

Позовні вимоги позивачка ОСОБА_3 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступним.

16.02.2008 року між нею, - ОСОБА_3 (далі-Позивач) та ОСОБА_2 (далі-Відповідач) було укладено шлюб, у звязку з чим Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було внесено актовий запис № 16 про укладання шлюбу та видано свідоцтво про шлюб серія 1-ОК №062913 від 16.02.2008 р.

Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають спільну малолітню дитину, а саме: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося, оскільки з часом після одруження та народження дочки, зясувалось, що характери є різними, погляди Позивача та Відповідача на різні сторони життя та сімейні питання кардинально відрізнялись. Між Позивачем та Відповідач не було взаєморозуміння.

Позивач та Відповідач вже протягом близько 2 років спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного побуду, не мають спільного бюджету, взаємних прав та обовязків щодо один одного.

Враховуючи вищезазначені обставини шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем не носять характеру подружніх близько 2 років, оскільки вже протягом вказаного часу вони не проживають як чоловік та дружина. Отже, шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем на даний час відсутні та шлюб носить формальний характер.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена ОСОБА_5 України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем є неможливим, оскільки Позивач ні за яких умов не буде проживати однією сімєю з Відповідачем.

Подальше спільне життя Позивача і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам Позивача, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між Позивачем та Відповідачем.

Отже, є неможливим збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем, який у разі надання Позивачу та Відповідачу судом строку на примирення, все одно не буде збережено.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З питання щодо виховання та проживання дитини спору немає, оскільки спільна дитина Позивача та Відповідача на даний час проживає з Позивачем.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України іилюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України Позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України позови про розірвання шлюбу можуть пред являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров я чи з інших поважних причин виїхати до місії я проживання відповідача.

Даний позов підсудний Кагарлицькому районному суду Київської області.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 105, 110 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 4, 174- 175 Цивільного процесуального кодексу України, - просить задовольнити позов.

27.02.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

20.03.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 09 год. 00 хв. 29.03.2019 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 29.03.2019 року, позивачка ОСОБА_3 не з»явилася, хоча повідомлена судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи, проте, в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання позивачки, в якому вона просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, категорично заперечує проти надання терміну на примирення.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 29.03.2019 року, представник позивачки ОСОБА_3, - адвокат ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі, обгрунтовував свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, проти надання терміну на примирення, - категорично заперечував, в разі визнання позову відповідачем ОСОБА_2 під час підготовчого судового засідання, - не заперечував проти винесення рішення з підготовчого судового засідання, не призначаючи справу до основного слухання по суті.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 29.03.2019 року, відповідач ОСОБА_2 позов визнав, йому роз»яснено судом в судовому засіданні процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі.

На запитання суду відповідач пояснив наступне.

Не підтримують шлюбно сімейних відносин більше 2 років.

Спору щодо проживання малолітньої дитини у них немає, - вона залишається проживати з позивачкою, - матір»ю.

Спору щодо утримання дитини у них немає, - він постійно надає достатню матеріальну допомогу на утримання дитини, приймає достатню участь в її вихованні.

Майнових спорів у них немає.

Категорично заперечує про надання терміну на примирення, так як вважає таке надання недоцільним з огляду на тривалий час відсутності почуття любові, взаємоповаги, зазначив, що у них різне коло спілкування, різні життєві інтереси.

Визнання уточненого позову відповідачем ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з:

- паспорту громадянина України серії СТ 444611, який видано 13 січня 2015 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, та довідки, яка видана 12.03.2019 року відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України в м. Києві та Киїівській області, відповідач по справі, - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 05.02.2010 року зареєстрований за адресою: 09236, Київська область, Кагарлицький район, с. В. Пріцьки, вул. О. Булиги, будинок № 44.

Відповідно, враховуючи місце реєстрації відповідача ОСОБА_2, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачкою по справі є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка смт. Козелець Козелецького району Чернігівської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії МЕ 860893, виданий 14 березня 2008 року Дніпровським РУ ГУ МВС України, реєстраціний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 01042, м. Київ, вул. Івана Кудрі, 39 а, кв. 49.

Відповідачем по даній справі є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянин України, паспорт громадянина України серії СТ 444611, виданий 13 січня 2015 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: 09236, Київська область, Кагарлицький район, с. В. Пріцьки, вул. О. Булиги, будинок № 44.

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин.

16 лютого 2008 року позивачка ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з відповідачем, - ОСОБА_2.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І ОК № 062913, яке видане 16 лютого 2008 року відділом реєсмтрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_7, Україна, громадянин України, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка місто Козелець Козелецького району Чернігівської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 16 лютого 2008 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 16 лютого 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 16.

Прізвища після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_2.

Дружини ОСОБА_2.

Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження:

- серії 1 ЕЛ № 062954, видане 27 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області, Україна, в якому зазначено, що ОСОБА_4 народилася 08 серпня 2008 року в селищі Козелець Козелецького району Чернігівської області, Україна, про що в Книзі реєстрації народжень 27 серпня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 67.

В графі «Батьки» зазначено:

Батько ОСОБА_2, - відповідач по даній справі.

Мати ОСОБА_3, - позивачка по справі.

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 не проживають як одна сім»я понад 2 роки.

Відповідно, сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, спільного сімейного бюджету не ведуть, мають окреме особисте життя.

Майнових спорів між сторонами немає.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_3 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає отримувати термін на примирення, відповідно, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, в зв»язку з тим, що позивачка категорично заперечує проти надання терміну на примирення.

Що стосується відповідача ОСОБА_2, то він в судовому засіданні позов визнав, просив суд не недавати термін на примирення, так як вважає, що, з огляду на їхні відносини, примирення неможливе взагалі, у них різні погляди на життя, різні інтереси, різне коло спілкування.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

ОСОБА_5 України.

Згідно ст. 21 ОСОБА_5 України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 ОСОБА_5 України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 ОСОБА_5 України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу обох сторін, - що є беззаперечною підставою для розірвання такого шлюбу, так як продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам обох сторін.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних шлюбно сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім»ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім»ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім»ї між строронами, та дані відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін в різних населених пунктах, їх небажання підтримувати шлюбно сімейні відносини, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім»я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - понад 2 роки не проживають як чоловік та жінка, у сторін відсутнє бажання підтримувати будь які відносини один з одним, в них відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 ОСОБА_5 України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце пряма воля як позивачки, яка має вираз у позовній заяві, та в позиції її представника в судовому засіданні, так і пряма воля відповідача на розірвання шлюбу, яка має вираз у визнанні позову, подання письмової заяви клопотання про визнання позову, поданні усної заяви з категоричним запереченням на надання терміну на примирення, що зводить нанівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та інших обставин справи, які судом вказано вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно сімейних відносин тривалий час, - більше двох років, майнового спору між сторонами немає, шлюб розривають вперше, спору шодо проживання спільних дітей немає, спору щодо утримання дітей немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам відповідача.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень ОСОБА_5 України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд приймає рішення щодо задоволення вимоги позивачки мати прізвище після розірвання шлюбу те, яке вона отримала після реєстрації шлюбу.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки ОСОБА_3 з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - ОСОБА_3, причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивачки, так як під час вирішення даного питання думка відповідача ОСОБА_2 при вирішенні спору судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка ОСОБА_3, - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 ОСОБА_5 України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачкою ОСОБА_3, не стягуючи такі витрати з відповідача ОСОБА_2;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція № 25804045 - 1 від 27 лютого 2019 року, яка засвідчує той факт, що позивачкою ОСОБА_3 при подачі позовної заяви сплачено 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору, проте, враховуючи ту обставину, що позивачка ОСОБА_3 в прохальній частині не ставить питання про стягнення з відповідача на її користь понесених нею судових витрат, крім того, її представник в судовому засіданні зазначив, що судові витрати позивачка стягувати з відповідача не бажає, то судові витрати слід залишити за позивачкою, не стягуючи їх з відповідача ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 ОСОБА_5 України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 16 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянином України, паспорт громадянина України серії СТ 444611, виданий 13 січня 2015 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище, - ОСОБА_6) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка смт. Козелець Козелецького району Чернігівської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії МЕ 860893, виданий 14 березня 2008 року Дніпровським РУ ГУ МВС України, реєстраціний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1, свідоцтво про шлюб серії 1 ОК № 062913, яке видане 16 лютого 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 16, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище, - ОСОБА_6) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_9, громадянці України, паспорт громадянки України серії МЕ 860893, виданий 14 березня 2008 року Дніпровським РУ ГУ МВС України, реєстраціний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1, залишити прізвище, - ОСОБА_2.

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.