Справа № 128/852/16-ц
Провадження № 22-ц/801/599/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуСправа № 128/852/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті за спожиту електричну енергію,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Ганкіна І. А., -

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті за спожиту електричну енергію.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та ОСОБА_3 склалися фактичні відносини з користування електричною енергією за адресою: с. Бохоники, вул. Гагаріна, 33, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується наявністю особового рахунку № 14000655, відповідно до якого Енергопостачальник постачає електричну енергію, а споживач користується електричною енергією та оплачує її.

Відповідачем було порушено вимоги пункту 48 Правил користування електричною енергією для населення, а саме прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію.

Згідно з вимогами пункту 19 Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі показів електролічильника. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії, відповідно до вимог пункту 20 Правил, є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ) від 17.03.2011 р. № 343 тариф на електричну енергію з 01.04.2011 по 01.05.2012 р. населенню, яке проживає в сільській місцевості становив 25,92 коп. за 1 кВт/год. з ПДВ до 150 кВт/год., понад 150 кВт/год. 33,72 коп. за 1 кВт/год. з ПДВ; за постановою НКРЕ від 23.04.2012 р. тариф на електричну енергію з 01.05.2012 по 31.03.2015 р. становив 25,92 коп. за 1 кВт/год. з ПДВ до 150 кВт/год. понад 150 кВт/год. до 800 кВт/год. дорівнює 33,72 коп. за 1 кВт/год. з ПДВ, понад 800 кВт/год. дорівнює 95,76 коп. за 1 кВт/год. з ПДВ.

Згідно наведених вище тарифів та особового рахунку № 14000655 ОСОБА_3, за споживачем значиться заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 34 669,23 грн., яка виникла 31 травня 2006 року. Заборгованість по якій не пройшов термін позовної давності становить 31 077 грн. 76 коп.

06 жовтня 2014 року на адресу споживача рекомендованим листом було направлено рахунок для оплати заборгованості за спожиту електричну енергію, однак відповіді СО «Замостянські ЕМ» не отримали.

16 жовтня 2014 року на адресу споживача рекомендованим листом направлено повторно рахунок та попередження про відключення.

16 грудня 2014 року споживачу припинено постачання електричної енергії у зв'язку із наявною заборгованістю за спожиту електричну енергію.

05 лютого 2015 року ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Замостянські ЕМ» на адресу споживача рекомендованим листом направлено претензію № 25/15 від 04 лютого 2015 року з вимогою в 10-ти денний термін сплатити наявну заборгованість та попереджено, що у випадку невиконання даної вимоги, матеріали в установленому порядку будуть передані до суду.

Відповідно до довідок Бохоницької сільської ради ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та являється власником даного домоволодіння.

До теперішнього часу заборгованість за спожиту електричну енергію залишається несплаченою. Це негативно відображається на фінансовому становищі СО «Замостянські ЕМ» та Товариства в цілому. Незадовільний фінансовий стан Товариства не дає можливості отримати у повному обсязі кошти на розвиток галузі, вчасно проводити розрахунки з Енергоринком за закуплену електроенергію, що в свою чергу може призвести до нестабільного постачання електроенергією споживачів.

Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» заборгованість по сплаті за спожиту електричну енергію в сумі 31077,76 грн. та судовий збір в сумі 1 378,00 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» заборгованість по сплаті за спожиту електричну енергію в сумі 27 483,29 грн. на рахунок зі спеціальним режимом використання р/р 51 в ОПЕРВ філії Вінницького обласного управління ВАТ «Ощадбанк», МФО 302076, код ЗКПО 25512876 та судовий збір в сумі 1378,00 грн. на рахунок зі спеціальним режимом використання р/р №0201 в ПАТ «Ощадбанк», код 25512876, МФО 320627.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено позовні вимоги в сумі 27483,29 гривень, оскільки відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, а тому сума в розмірі 3591,47 грн. стягненню не підлягає, тому стягненню підлягає 27483,29 гривень /31077,76 - 3591,47 = 27484,29 гривень/.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов частково про стягнення з відповідача на користь позивача 610 гривень 85 копійок, а в іншій частині позовних вимог відмовити.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що місцевим судом не досліджено чому існує розбіжність між датою створення цифрових фотографій 02 жовтня 2014 року та складання акту № 075615 від 15 жовтня 2014 року та акту про пломбування. Факт розбіжність у датах, відсутність підпису абонента про його підписання чи його законного представника, відсутність зазначення про відмову від підписання свідчить про те, що позивач не виїжджав для складання вищезазначених документів. Докази отриманні позивачем з порушенням процедури, їх оформлення.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Замостянські електричні мережі», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа раніше розглядалася судами різних інстанцій.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2016 року, позов ПАТ «Вінницяобленерго» задоволено частково, стягнуто на їхню користь з ОСОБА_3 заборгованість по сплаті за спожиту електричну енергію за період з 17 лютого 2013 року по 17 лютого 2016 року у розмірі 31 077 грн 76 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

15 квітня 2019 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла заява вх. № 3720 ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, в якій ставиться питання про проведення судового засідання з викликом сторін у судове засідання та перенести засідання на іншу дату. Колегія суддів ознайомившись із поданою заявою вважає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки дана справа є малозначною в силу закону та підстав, передбачених частиною третьою статті 369 ЦПК України, для розгляду справи з викликом учасників справи суд не вбачає.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 є власником будинку № 33 по вул. Гагаріна в с. Бохоники, Вінницького району Вінницької області, зареєстрований у встановленому законом порядку за даною адресою та є споживачем наданих послуг позивача з електропостачання.

Згідно копії довідок Бохоницької сільської ради ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та являється власником даного домоволодіння /а.с. 15, 16, 199/.

В склад сімї входять також ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5. /а. с.15/.

Установлено, що між ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Замостянські електричні мережі» та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, склалися правовідносини з користування електричною енергією за адресою: с. Бохоники, вул. Гагаріна, 33, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується наявністю особового рахунку № 14000655, відповідно до якого енергопостачальник постачає електричну енергію, а споживач користується електричною енергією та оплачує її, визнавши таким чином укладення відповідних правовідносин між позивачем та відповідачем.

Факт укладення відповідних правовідносин підтверджує відкриття особового рахунку на імя відповідача за №14000655 та проведення попередніх проплат відповідачем.

Згідно довідки про споживання за період з 03.2006 року по 02.2016 року за споживачем ОСОБА_3 значиться заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 34 669,23 грн., яка виникла 31 травня 2006 року /а.с. 7-10/.

За позовною заявою позивач просить стягнути суму з врахуванням визнаного стороною позивача сплину позовної давності на суму 31 077 грн. 76 коп.

06 жовтня 2014 року за вих. № 383 на адресу ОСОБА_3 рекомендованим листом було направлено рахунок для оплати заборгованості за спожиту електричну енергію, однак відповіді СО «Замостянські ЕМ» не отримали /а. с. 11/.

16 жовтня 2014 року за вих. № 391 на адресу ОСОБА_3 рекомендованим листом направлено повторно рахунок та попередження про відключення /а. с. 12/.

16 грудня 2014 року ОСОБА_3 було припинено постачання електричної енергії у зв'язку із наявною заборгованістю за спожиту електричну енергію.

05 лютого 2015 року ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Замостянські ЕМ» на адресу ОСОБА_3 рекомендованим листом направлено претензію № 25/15 від 04 лютого 2015 року з вимогою в 10-ти денний термін сплатити наявну заборгованість та попереджено, що у випадку невиконання даної вимоги, матеріали в установленому порядку будуть передані до суду /а.с. 13, 14/..

Згідно з довідкою про споживання електроенергії за відповідачем рахується заборгованість по сплаті за спожиту електроенергію у загальному розмірі 34 669 грн 23 коп., яка виникла за період з 31 травня 2006 року по 16 лютого 2013 року, з якої у межах строку позовної давності, а саме: за період з 17 лютого 2013 року по 17 лютого 2016 року, становить 31 077 грн 76 коп. /а. с. 710/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має заборгованості за електричну енергію перед позивачем, яка підлягає стягненню в межах строку позовної давності, в сумі 27483,29 гривень.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на нормах матеріального права та обставина справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною четвертою статті 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електричною енергією для населення від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 42 Правил побутовий споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно з пунктом 48 Правил побутовий споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію.

Відповідно до пункту 19 Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показників засобів обліку.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в межах строку позовної давності заборгованості за електроенергію.

У свою чергу, колегія суддів зважає на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що позивач просив стягнути заборгованість по якій не пройшов термін позовної давності в сумі 31077 грн 76 коп, тоді як вся сума заборгованості становила 34 669, 23 грн, тобто суд першої інстанції безпідставно повторно зменшив суму заборгованості. Однак, враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України, а також ту обставину, що сторонами рішення суду в цій частині не оскаржується колегія суддів не вбачає підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги та зміни рішення у цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні технічної перевірки 15 жовтня 2014 року обовязково мав бути присутній представник споживача суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до пункту 21 Правил, в редакції чинній станом на 15 жовтня 2014 року, за власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача.

Крім цього, відповідно до пункту 37 Правил енергопостачальник має право перевіряти справність приладів обліку, знімати показання відповідно до умов договору та проводити обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку.

Отже аргументи апеляційної скарги про незаконність дій позивача при складанні акту № 075615 від 15 жовтня 2014 року є помилковими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевим судом не було перевірено наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем є безпідставними, оскільки в апеляційній скарзі позивачем визнається факт отримання послуг від позивача з постачання електроенергії. Крім цього, на імя відповідача позивачем відкрито особовий рахунок № 14000655, за яким відповідачем здійснювалися проплати за наданні послуги позивачем.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі..

Щодо тверджень відповідача, що судом першої інстанції не було перевірено, чому відбулось різке зростання заборгованості за надані послуги, колегія суддів зазначає, що позивачем перевірок за адресою відповідача не проводилось з дати встановлення даного лічильника, а показання лічильника передавалися позивачу виключно зі слів користувача, тобто показники подавалися занижені у порівнянні із реальним споживанням.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів, що цифрові фотографії долучені до матеріалів справи не містять слідів корекції чи іншого втручання, колегія суддів не вважає такими, що дають підстави для скасування рішення місцевого суду, оскільки відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України саме відповідач у разі оспорювання наданих позивачем доказів повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Місцевим судом правильно оцінені надані позивачем докази, які є належними та допустимими. Аргументи апеляційної скарги не спростовують зазначені вище письмові докази по справі, а тому не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційні скарзі доводи суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції.

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 січня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис С.Г. Копаничук

ОСОБА_9 Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота