Провадження №2-о/760/186/19
Справа №760/8125/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.,

за участі секретаря Горупа В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ :

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт її перебування на утриманні померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як судді у відставці, що отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що у період з 17.08.1974 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

У листопаді 2014 року у зв'язку з проведенням антитерористичної операції, в тому числі на території смт. Слов'яносербськ, вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2, була вимушена виїхати з тимчасово окупованої території та, прибувши до м. Києва, вони обидва були взяті на облік осіб, переміщених з тимчасово окупованої території та району проведення антитерористичної операції за адресою: АДРЕСА_1, що належить їх неповнолітній онуці заявника - ОСОБА_3.

За вказаною адресою вона разом зі своїм чоловіком проживала і вела із ним спільне господарство з часу приїзду до м. Києва та до його смерті, що підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.03.2017 року.

З грудня 2004 року чоловік заявника ОСОБА_2 працював на посаді судді Слов'яносербського районного суду Луганської області та у зв'язку з військовими подіями на сході України був переведений на посаду судді Білокуракинського районного суду Луганської області.

Згідно постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600-VІІІ у зв'язку з поданням заяви про відставку чоловік заявника ОСОБА_2 був звільнений з посади судді у відставку.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у зв'язку із чим право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ним реалізовано не було. Проте, за життя ОСОБА_2 мав намір, як суддя у відставці, реалізувати своє право на отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Заявниця з 31.03.2015 року перебуває на пенсійному обліку і отримує пенсію, яка є значно меншою, ніж розмір щомісячного довічного утримання, на яке мав право її чоловік. Отже, пенсія чоловіка була єдиним джерелом забезпечення їх сім'ї.

З урахуванням викладеного просила заяву задовольнити.

Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила заяву задовольнити та проти ухвалення рішення без її участі не заперечувала.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, врахувавши заяву представника заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви, з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пункт п'ятий частини другої ст. 234 ЦПК України, визначає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що заявник та ОСОБА_2 з 17.08.1974 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 17.08.1974 року.

Факт спільного проживання та ведення спільного господарства заявниці зі своїм чоловіком ОСОБА_2 на час його смерті за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.03.2017 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що з грудня 2004 року чоловік заявника ОСОБА_2 працював на посаді судді Слов'яносербського районного суду Луганської області та у зв'язку з проведення антитерористичної операції був переведений на посаду судді Білокуракинського районного суду Луганської області.

Згідно постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600-VIII у зв'язку з поданням заяви про відставку чоловік заявника ОСОБА_2 був звільнений з посади судді у відставку.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Чоловік заявника ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у зв'язку з чим право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ним реалізовано не було. Проте, як вбачається з заяви, ОСОБА_2 мав намір і бажання реалізувати своє право на отримання щомісячного довічного грошового утримання на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання є значно більшим, ніж розмір пенсії за віком, яку отримував ОСОБА_2 згідно Закону №1058-ІV.

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 з 31.03.2015 року також перебуває на пенсійному обліку і отримує пенсію, яка є значно меншою, ніж розмір щомісячного довічного грошового утримання, на яке мав право її чоловік, як суддя у відставці, на час смерті. Отже, пенсія ОСОБА_2 була єдиним джерелом забезпечення їх сім'ї.

Частина 1 ст. 36 Закону №1058-ІV визначає, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно з частиною другою цієї статті непрацездатними членам сім'ї вважаються, зокрема: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку.

Частина 1 ст. 37 Закону №1058-ІV визначає, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї 50% пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100% пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд може встановлювати факти перебування особи на утриманні померлого, що має значення для призначення пенсії.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи той факт, що заявник є непрацездатною особою (пенсіонер) і отримує пенсію у розмірі, що є значно меншим, ніж щомісячне довічне грошове утримання її чоловіка ОСОБА_2, як судді у відставці, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, суд приходить до висновку, що вона була на повному утриманні свого чоловіка і отримувала від нього допомогу, яка була для них постійним і єдиним джерелом доходів, у зв'язку із чим заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 223, 234, 235, 256-259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала на утриманні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, як судді у відставці, що отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя