Справа № 498/507/18
Провадження № 2/517/8/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року смт. Захарівка Одеської області

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тростенюка В.А.,

при секретареві Грабовій І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Захарівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , треті особи: Великомихайлівська районна державна нотаріальна контора Одеської області, Великомихайлівська ОТГ, в особі старости села Полезне Великомихайлівської ОТГ Одеської області про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини за законом та визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , треті особи: Великомихайлівська районна державна нотаріальна контора Одеської області, Великомихайлівська ОТГ, в особі старости села Полезне Великомихайлівської ОТГ Одеської області в якому просить визнати недійсною заяву про відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 та визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позивач надала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати за позивачем право власності на обов`язкову частку у спадщині - частку будинку АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді двох земельних ділянок площею по 5,50 га та житловий будинок загальною площею 75,0 кв.м., житлова площа - 39,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги, на момент відкриття спадщини були діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

09.11.2016 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці також звернулися з відповідними заявами до нотаріальної контори.

ОСОБА_1 відмовилася від прийняття у спадщину земельних ділянок, окрім житлового будинку, оскільки оформлення спадщини на всіх спадкоємців дорого коштувало, ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини замінила заявою про відмову від спадщини та усно домовилися, що даний житловий будинок перейде у спадщину ОСОБА_2 , а у разі його продажу відповідач грошові кошти від продажу будинку поділить у рівних частинах між спадкоємцями.

19.10.2017 року позивач дізналася, що ОСОБА_2 збирається продати житловий будинок, нікого про це не повідомивши, тому позивач вирішила, що ОСОБА_2 навмисно ввів її в оману та не збирається ділитися обіцяними грошовими коштами, отриманими після продажу житлового будинку.

Позивач вважає, що на час подачі заяви про відмову від прийняття спадщини вона помилилася стосовно природи правочину та можливих наслідків відмови від спадщини, а нотаріус їй не пояснила належним чином наслідки правочину про відмову від прийняття спадщини та навмисно приховала від неї, що при подачі такої заяви вона втратить спадщину, тому остання вимушена звернутися до суду з позовом про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини за законом та визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позивач у судове засідання не з`явилася, але попередньо надала до суду заяву, в якій вказала, що вимоги позовної заяви підтримує та просить розглядати справу без її участі (а.с. 154).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі в позові просить відмовити та розглядати справу за його відсутності (а.с. 174).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення, просить суд розглядати справу за його відсутності (а.с. 155).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі в позові просить відмовити та розглядати справу за його відсутності (а.с. 173).

Представник Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності (а.с. 123).

Представник третьої особи Великомихайлівської ОТГ, в особі старости села Полезне Великомихайлівської ОТГ Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій вказав, що проти позовних вимог не заперечує, просить суд розглядати справу за його відсутності (а.с. 141).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі зі слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер - ОСОБА_3 батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Великомихайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 18 серпня 2016 року, актовий запис № 159 (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,50 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , яка розташована на території Полезненської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 , виданого Полезненською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області 24 грудня 2001 року та який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за НОМЕР_9, земельної ділянки площею 5,50 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , яка розташована на території Полезненської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 , виданого Полезненською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області 24 грудня 2001 року та який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за НОМЕР_10 та житлового будинку, загальна площа якого становить - 75,0 кв.м., житлова площа - 39,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області Морганюком М.Д. 03.09.1993 року за реєстровим № 316. Право власності зареєстроване Котовським міжміським бюро технічної інвентаризації 08.09.1993 року в книзі № 9, реєстр 1997, стор. 224.

Спадкоємцями першої черги, на момент відкриття спадщини були діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Водяне Великомихайлівського району Одеської області, батьками позивача є: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 10).

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , ОСОБА_4 31.10.1992 року уклала шлюб з ОСОБА_6 , після укладення шлюбу позивачу було присвоєно прізвище « ОСОБА_4 » (а.с. 11).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являється інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_7 , видане Пенсійним фондом України 04.05.2018 року (а.с. 15).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , являється інвалідом 3 групи з дитинства, про що свідчить копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_8 видане Пенсійним фондом України 28.12.2016 року (а.с. 14).

У позовній заяві позивач зазначила, що за життя батько заявниці усно розподілив між дітьми, де зазначив, що земельна ділянка площею 5,50 га кадастровий номер: НОМЕР_2 перейде у власність ОСОБА_3 , земельна ділянка площею 5,50 га кадастровий номер: НОМЕР_2 перейде у власність ОСОБА_3 , а житловий будинок, загальна площа якого становить - 75,0 кв.м., житлова площа - 39,9 кв.м., усім спадкоємцям у рівних частках.

09.11.2016 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці також звернулися з відповідними заявами до нотаріальної контори.

ОСОБА_1 відмовилася від прийняття у спадщину земельних ділянок, окрім житлового будинку, оскільки оформлення спадщини на всіх спадкоємців дорого коштувало, ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини замінила заявою про відмову від спадщини та усно домовилися, що даний житловий будинок перейде у спадщину ОСОБА_2 , а у разі його продажу відповідач грошові кошти від продажу будинку поділить у рівних частинах між спадкоємцями.

Згідно копії заповітів, посвідчених 05 листопада 2015 року ОСОБА_8 , секретарем Полезненської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області за реєстровими номерами № 63 та № 64, в яких зазначено, що ОСОБА_3 заповів синам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 07 грудня 2016 року було посвідчено договір про поділ спадкового майна між спадкоємцями та зареєстровано в реєстрі за № 1-3352, згідно якого у власність ОСОБА_2 , сина спадкодавця, переходить: житловий будинок, загальна площа якого становить - 75,0 кв.м., житловою площею - 39,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У власність ОСОБА_3 , сина спадкодавця, переходить: земельна ділянка площею 5,50 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , що розташована: Одеська область , Великомихайлівський район, Полезненська сільська рада. У власність ОСОБА_3 , сина спадкодавця, переходить: земельна ділянка площею 5,50 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , що розташована: Одеська область, Великомихайлівський район, Полезненська сільська рада (а.с. 18).

Позивач зазначає, що 19.10.2017 року дізналася, що ОСОБА_2 збирається продати житловий будинок, нікого про це не повідомивши, тому позивач вирішила, що ОСОБА_2 навмисно ввів її в оману та не збирається ділитися обіцяними грошовими коштами, отриманими після продажу житлового будинку.

Позивач вважає, що на час подачі заяви про відмову від прийняття спадщини вона помилилася стосовно природи правочину та можливих наслідків відмови від спадщини, а нотаріус їй не пояснила належним чином наслідки правочину про відмову від прийняття спадщини та навмисно приховала від неї, що при подачі такої заяви вона втратить спадщину, тому остання вимушена звернутися до суду з позовом про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини за законом та визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 229 ЦК України встановлено, якщо особа вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 230 ЦК України встановлено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як вбачається із змісту норм ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Нормами ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

26 вересня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року в с. Полезне Великомихайлівського району Одеської області помер ОСОБА_3 - батько сторін по справі, який до дня смерті проживав у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідок Виконавчого комітету Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області № 933/02-16, № 934/02-16, ОСОБА_2 проводив поховання батьків ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Спадкоємцями першої черги за законом є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Після відкриття спадщини відповідачі звернулись до нотаріальної контори та подали заяви про прийняття спадщини, після чого нотаріальною конторою була заведена спадкова справа.

09 листопада 2016 року позивачкою до нотаріальної контори за № 1289 було подано заяву про відмову від прийняття спадщини та 07 грудня 2016 року спадщина після смерті спадкодавця була розподілена відповідно до договору про поділ спадкового майна.

Також зазначає, що позивачем в позові не заперечується, що нею до нотаріальної контори було подано заяву про відмову від прийняття спадщини та видно з зазначеної заяви, нотаріусом роз`яснено зміст статей 1241, 1270, 1270, 1273, 1274, 1275 ЦК України. Про настання наслідків у разі відмови від спадщини позивачці було відомо, оскільки нею особисто до нотаріальної контори було подано заяву про відмову від спадщини і нотаріусом було роз`яснено наслідки даної відмови, тому позивачу було відомо про наслідки надання заяви про відмову від прийняття спадщини то даний односторонній правочин є дійсним. Жодних доказів щодо поважності пропуску строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач не надала, тому із-за вище перерахованих обставин відповідач просить суд відмовити в задоволені позовної заяви позивача (а.с. 35-43).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦУ України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» п. 19 відповідно до статей 229-233 ЦК України (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороно або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК (435-15)), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

20. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

В п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» зазначено, що необхідно звернути увагу суддів що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК (435-15) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину а бо оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

03 жовтня 2018 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив у якій заперечила щодо поховання покійної ОСОБА_5 відповідачем ОСОБА_2 , так як поховання проводив чоловік покійної ОСОБА_3 , який на той час був живий та усі діти. Щодо поховання покійного ОСОБА_3 зазначила, що поховання проводили усі діти спадкодавця.

Позивач стверджує, що збиралась прийняти спадщину у встановлені законом строки та 09.11.2016 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Того ж дня дізналася, що 07.11.2016 року за заявою ОСОБА_3 було заведено спадкову справу № 580/2016 року. Державний нотаріус Трофімова С.О., заяву про прийняття спадщини прийняла та зареєструвала її за № 1289. Позивач звернулася до нотаріальної контори в присутності відповідача ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_11 .

07 грудня 2016 року, після спливу шестимісячного терміну, усі спадкоємці звернулися до нотаріальної контори для того, щоб отримати свідоцтво про право за законом. ОСОБА_1 відмовилася від прийняття у спадщину земельних ділянок, окрім житлового будинку. Державний нотаріус пояснила, що спадщину можна прийняти повністю, або відмовитися від неї взагалі та запропонувала спадкоємцям укласти договір про поділ спадкового майна. Працівник Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_12 , зазначила, що оформлення спадщини на всіх спадкоємців буде дорого коштувати, та краще оформити будинок на одного спадкоємця. За усною домовленістю усі спадкоємці вирішили, що житловий будинок перейде у спадщину ОСОБА_2 , а після його продажу ОСОБА_13 має сплатити усім спадкоємцям грошову компенсацію у рівних частинах. ОСОБА_1 07 листопада 2016 року було заведено спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 . В зазначеній спадковій справі наявні заяви про прийняття спадщини синів спадкодавця - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Дочка спадкодавця ОСОБА_1 подала заяву про відмову від спадщини, в якій зокрема зазначено, що вона не заперечує щоб усе спадкове майно було оформлено на ім`я синів спадкодавця.

Спадкоємцями було подано два заповіти, посвідчені ОСОБА_14 ., секретарем Полезненської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області 05 листопада 2015 року за реєстровими номерами № 63 та № 64, в тексті яких зазначено, що заповідається не земельна ділянка, право на яку посвідчено Державним актом, а заповідається «Державний акт...» тобто заповідається не сам об`єкт нерухомого майна, а заповідається документ, який посвідчує право власності на об`єкт. Хоча текст заповіту чи будь-якого іншого документу має бути викладено чітко, грамотно, не викликати двозначних тлумачень, тим більше, що текст заповіту зі слів заповідача на його особисте прохання записано посадовою особою сільради за допомогою комп`ютерного набору. Крім того інформація про наявність зазначених заповітів не була внесена до Спадкового реєстру, причому як на день відкриття спадкової справи, так і на день видачі свідоцтв на спадщину за законом. Так інформація про наявність заповіту зареєстрованого в реєстрі за № 63 була внесенав Спадковий реєстр лише 23.03.2018 року, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 28.12.2018 року. Тобто пред`явлені спадкоємцями заповіти на день видачі свідоцтв про право на спадщину були недіючими. Нотаріусом були надані консультації стосовно діючого законодавства усім спадкоємцям вищезазначеною спадковою справою, як кожному окремо, так і усім разом.

Спадкоємці погодились на оформлення спадщини за законом та після спливу шестимісячного термі- уклали та підписали договір про поділ спадкового майна, на підставі якого були видані свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 на протязі півроку неодноразово зверталась до нотаріальної контори для консультацій з приводу оформлення спадкових прав після смерті батька, чим підтверджується її зацікавленість у ході оформлення спадщини. При звернені до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку ОСОБА_1 наполягала на тому, що вона не претендує на земельні ділянки, а тільки на житловий будинок.

09 листопада 2016 року ОСОБА_1 подала заяву про відмову від спадщини. Державний нотаріус вважаю, що саме наявність заповітів, які були подані, але так і не були зареєстрованії належним чином для оформлення спадщини, та пов`язані з цим консультації щодо порядку оформлення спадщини, надані ОСОБА_1 , стали причиною подання нею заяви про відмову від спадщини.

Визнання недійсною заяви ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини, не тягне за собою жодних правових наслідків, у зв`язку з тим, що по спадковій справі вже видані свідоцтва про право на спадщину та зареєстровані права власності на підставі виданих свідоцтв.

Також зазначила, що свідоцтва про право на спадщину були видані 10 грудня 2016 року та 24 січня 2017 року. З того часу ніхто не звертався ні до суду, ні до нотаріальної контори для їх оспорювання чи визнання недійсними. А 22 листопада 2017 року до нотаріальної контори надійшла судова повістка у справі про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна за позовом ОСОБА_1 до її братів.У разі повного задоволення позову ОСОБА_1 , при звернені її до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачею їй свідоцтва про право на спадщину, їй буде відмовлено, у зв?язку з тим, що спадкове майно вже розподілено між спадкодавцями договором про поділ спадкового майна та на підставі цього договору вже видані свідоцтва і зареєстровані права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав (а.с. 87-89, а.с. 124-126).

Статтею 1268 п.2 Цивільного кодексу передбачено, що не допускається прийняття спадщини умовою чи застереженням. Пункт 5 статті 1273 містить норму щодо безумовності та беззастережності відмови від спадкування.

Акт відмови від спадщини характеризується наступними ознаками:

1) односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця (добровільне волевиявлення ОСОБА_1 зафіксовано матеріалах спадкової справи).

2) безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт відмови від спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови (в даному випадку наприклад, за умови, що спадкоємці, які отримають спадщину, в разі продажу успадкованого майна зобов`язуються відшкодувати вартість частки тим спадкоємцям, які відмовилися від неї), рівно як і не допускається часткова відмова від спадщини, з відмовою від прийняття частини спадщини; із матеріалів судових засідань стало відомо про усну домовленість між спадкоємцями про відшкодування вартості частки тим спадкоємцям, які відмовилися від неї у разі продажу успадкованого майна).

3) відмова спадкоємця від спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець відмовився від неї у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, і де вона знаходиться. Згідно Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України відмова від спадщини може мати місце лише щодо всієї спадщини. Наведене правило є відображенням концепції універсальності у спадковому праві.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що незалежно від наявності заповіту до спадкування залучаються спадкоємці з правом на обов`язкову частку. Діюча правова система визначає спадкування як універсальне правонаступництво, тобто спадщину можна або прийняти повністю, або відмовитись від неї взагалі. При цьому не допускається прийняття або відмова з умовою чи застереженням (п.2 ст.1268 ЦКУ). У коментарі до ст. 1241 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо спадкоємець має право на прийняття спадщини і за обов`язковою часткою і за законом в першій черзі, прийняття за однією з цих підстав означає прийняття за обома. Якщо спадкоємець подає заяву про прийняття спадщини, вчиняє активні дії, то він тим самим реалізує своє право. Таким чином, якщо такий спадкоємець прийняв спадщину за законом, він тим самим вже реалізував і право на прийняття обов`язкової частки і не може відмовитись від цього права.

Частиною 6 ст.1273 Цивільного кодексу України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

У частині 5 ст. 1274 Цивільного кодексу України закріплено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст.ст. 225,229- 231,233 цього кодексу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з п. 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду судових справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Позивач надала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати за позивачем право власності на обов`язкову частку у спадщині - частку будинку АДРЕСА_1 області.

З витребуваної судом копії спадкової справи № 580/2016 відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_3 вбачається, що спадкоємці ОСОБА_3 , 07.11.2016 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 року подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 07 грудня 2016 року було посвідчено договір про поділ спадкового майна між спадкоємцями та зареєстровано в реєстрі за № 1-3352, згідно якого у власність ОСОБА_2 , сина спадкодавця, переходить: житловий будинок, загальна площа якого становить - 75,0 кв.м., житловою площею - 39,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У власність ОСОБА_3 , сина спадкодавця, переходить: земельна ділянка площею 5,50 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , що розташована: Одеська область, Великомихайлівський район, Полезненська сільська рада. У власність ОСОБА_3 , сина спадкодавця, переходить: земельна ділянка площею 5,50 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , що розташована: Одеська область, Великомихайлівський район, Полезненська сільська рада.

09 грудня 2016 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, загальна площа якого становить - 75,0 кв.м., житловою площею - 39,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 24 січня 2017 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,50 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , що розташована: Одеська область, Великомихайлівський район, Полезненська сільська рада (а.с. 185-206).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5. гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено судам, що відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами є тривала хвороба спадкоємця, перебування тривалий час за межами України, перебування на строковій службі у Збройних Силах України, тощо.

Так, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи позивачем не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, а крім того з дня відкриття спадщини сплинув значний проміжок часу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази, які беруться до уваги судом при визначенні поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, то це відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, переважно письмові докази - довідки медичних установ про стан здоров`я та проходження курсу лікування, довідки про перебування особи у відрядженні чи за межами України, інші довідки, акти, листування, що містять відомості щодо обставин, які перешкоджали зверненню спадкоємця до нотаріальної контори в строки встановлені ст. 1270 ЦК України.

Суд дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що в задоволенні позовної заяви позивача про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини за законом та визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини слід відмовити, оскільки ОСОБА_1 особисто подано до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 та останній було роз`яснено зміст статей 1241, 1270, 1273, 1274, 1275 ЦК України, проте позивач знаючи наслідки відмови від спадщини не використала свого права про відкликання заяви у встановлений законом строк, а тому вважається такою, що відмовилась від прийняття спадщини.

Отже, в даному випадку, будь-якої омани позивача ОСОБА_1 зі сторони членів родини та працівників нотаріальної контори, чи то будь-яких інших осіб, суд не вбачає.

Визнання недійсною заяви ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини, не тягне за собою жодних правових наслідків, у зв`язку з тим, що по спадковій справі вже видані свідоцтва про право на спадщину та зареєстровані права власності на підставі виданих свідоцтв.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 суду не надано доказів на підтвердження поважності пропуску нею шестимісячного строку для прийняття спадщини з моменту відкриття спадщини, не надано доказів того, що вона була позбавлена можливості звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а її вимоги не ґрунтуються на доказах у справі та зазначених нормах матеріального права. Жодних доказів щодо поважності пропуску строку звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою, суду не надано.

Суд вважає, що в даному випадку, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачу відсутні і тому положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не можуть бути застосовані.

Таким чином, суд вважає, що підстав, для задоволення позовних вимог позивача немає.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи: Великомихайлівська районна державна нотаріальна контора Одеської області, Великомихайлівська ОТГ, в особі старости села Полезне Великомихайлівської ОТГ Одеської області про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини за законом та визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини- відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Фрунзівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 квітня 2019 року.

Суддя: