Житомирський апеляційний суд
Справа №278/148/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 50 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.,

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 278/148/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В. у м. Житомирі

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2636 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову і до досягнення дитинною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1038, 70 грн.

В обґрунтування вимог зазначила, що із 30.06.2017 по 12.10.2018 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач в добровільному порядку допомоги не надає. Вказала, що вона не працює, оскільки здійснює догляд за донькою до досягнення нею трирічного віку, а тому власного доходу не має. Зазначила, що відповідач працює таксистом та отримує дохід від 11 000 грн, стан здоров`я має задовільний, інших дітей та утриманців у нього немає, а отже він має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини. Виходячи із наведеного, посилаючись на положення ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України, просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 березня 2019 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 17 січня 2019 року, а також вирішено стягувати на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1038 гривень 70 копійок щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, починаючи з 17 січня 2019 року. Допущено негайне виконання рішення, в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково та стягувати із нього аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в решті вимог відмовити та стягнути з позивачки понесені ним витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам. Вказує, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував його матеріальний стан та безпідставно стягнув аліменти на утримання дитини та дружини в означеному розмірі. Зазначає, що працює водієм таксі в ТОВ «ЕКОТАКСІ+» і його посадовий оклад становить 4250 грн, що є його єдиним доходом. Вказує, що стягуючи аліменти на утримання дружини у розмірі 1038, 70 грн, суд не обґрунтував спроможність надання такої допомоги. Водночас зазначає, що не має змоги платити аліменти на утримання дружини, виходячи із розміру його доходу. Крім того, обґрунтовує свою неспроможність утримувати дружину тим, що він є учасником бойових дій, а тому часто потребує проходження реабілітації у зв`язку із поганим станом здоров`я. Зазначає, що при вирішенні питання щодо відшкодування судових витрат в частині правової допомоги суд не звернув увагу на положення ст. 141 ЦПК України та безпідставно відмовив у стягненні понесених ним судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що вона доходу не має, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому відповідач зобов`язаний її утримувати до досягнення дитиною трьох років. Зазначає, що відповідач має ряд пільг як учасник бойових дій, а тому реабілітацію проходить за рахунок державного бюджету. Щодо витрат на правничу допомогу пояснила, що адвокат відповідача ОСОБА_4 є адвокатом із надання безоплатної вторинної допомоги у Житомирській області, проте відповідач не скористався правом безоплатної правничої допомоги, маючи скрутний матеріальний стан, натомість сплатив адвокату за надані послуги 2500 грн, що свідчить про наявність додаткового доходу з огляду на розмір заробітної плати за січень 2019 року.

В порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що із 30.06.2017 ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , від якого мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4-5).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12.10.2018 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4).

Сторони не заперечують, що донька проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні.

Оскільки позивачка здійснює догляд за спільною із відповідачем донькою та не має власного доходу для задоволення своїх потреб, тому звернулася до суду із відповідним позовом для захисту своїх прав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів врахував, що відповідач фізично здоровий, працює, інших утриманців не має, а тому з огляду на прожитковий мінімум для дітей, що визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», стягнув аліменти на утримання дитини у сумі 1500 грн. Також суд дійшов висновку, що позивачка правомірно пред`явила позов з вимогою про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, виходячи із положень ст. 84 СК України. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції відніс їх відшкодування за рахунок державного бюджету, оскільки сторони користуються пільгами згідно Закону України про судовий збір. Відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу на користь відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що позов є обґрунтованим та виник у зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку з приводу матеріального забезпечення неповнолітньої доньки.

Колегія суддів частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Щодо стягнення із відповідача аліментів на утримання доньки, слід зазначити таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи із положень ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини передбачено ст. 183 СК України.

Частиною 1 ст.184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивачка просила стягувати аліменти у твердій грошовій сумі.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 почав працювати в ТОВ «ЕКОТАКСІ+» з 17.01.2019 на посаді водія таксі та його посадовий оклад становить 4250 грн, а за період із 17.01.2019 по 31.01.2019 його заробіток склав 2149, 56 грн. (а.с. 21-22).

Визначаючи розмір стягуваних аліментів на утримання спільної із позивачкою дитини, суд першої інстанції правильно застосувавши наведені вище положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, дійшов обгрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи із 17.01.2019 з огляду на розмір прожиткового мінімуму для дітей, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» та розмір його доходу.

Щодо стягнення аліментів на утримання позивачки колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частини першої статті 80 СК Украйни аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини четвертої статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу позивачці. Проте, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не звернув увагу на розмір заробітної плати відповідача. Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в цій частині, зменшивши розмір стягнутих аліментів на утримання дружини із 1038, 70 грн до 500 грн щомісяця до досягнення дитиною трьох років.

Стосовно доводів ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу необхідно зазначити таке.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Матеріалами справи підтверджується, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 18.02.2019 укладено договір про надання правничої допомоги і додаткову угоду, де вказано вартість послуг адвоката, надано рахунок-фактуру №1 за послуги по Акту ОУ-0000001 від 18.01.2019 і сам акт, опис робіт, виконаних адвокатом, квитанцію про сплату коштів адвокату у сумі 2500 грн, ордер серії ЖТ №26588 на надання правової допомоги у Житомирському районному суді Житомирської області та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 27-35).

Відмовляючи відповідачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та виник у зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку з приводу матеріального забезпечення неповнолітньої дочки. Тобто відповідач заперечував в добровільному порядку надавати щомісячну грошову допомогу на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, ним не вчинено будь-яких дій щодо досудового вирішення спору та врегулювання спору мирним шляхом, а тому позивачка змушена була звертатись до суду за захистом своїх прав.

З огляду на наведене, а також враховуючи характер спірних правовідносин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 березня 2019 року змінити в частині визначення розміру стягнутих аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її щомісячне утримання, зменшивши його із 1038 гривень 70 копійок до 500 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді