Провадження № 2/522/418/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування безпідставно набутих грошових коштів, 3% річних та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

17.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та згідно позовної заяви просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 8000,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.08.2017 року складає 205040,00 грн., стягнути моральну шкоду у розмірі 20000 гривень, витрати з оплатою правової допомоги та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи встановлено, що 18.02.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить розписка, згідно якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 отримала 8000 доларів США.

Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» уклало договір №2/78 від 26.03.2013 року з ОСОБА_2 , предметом якого є визначення порядку використання тимчасово встановленого гаражу ОСОБА_2 .

Згідно п.п 3.1.3 п. 3 вище вказаного договору, ОСОБА_2 на час дії договору не має права передавати у користування гаражу іншим особам.

Згідно п. 7 п.7.1 договір №2/78 від 26.03.2013 року укладений строком на 1 рік. У випадку відсутності заперечень однієї зі сторін, договір по закінченню строку його дії вважається продовженим на наступний рік.

Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» уклало договір №252-01/02 від 02.01.2012 року з ОСОБА_2 , предметом якого є оплата за розміщений на прибудинковій території гараж.

Згідно п. 6 вищевказаного договору, договір укладений строком на 1 рік. У випадку відсутності заперечень однієї зі сторін, договір по закінченню строку його дії вважається продовженим на наступний рік.

Таким чином вбачається, що відповідач не маючи права передавати у користування гараж іншим особам, уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_1 та безпідставно отримав від цього правочину грошові кошти.

Вирішуючи спір суд виходить за наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною 1ст. 1213 ЦК визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

За положеннями ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином судом встановлено, що відповідач набув грошові кошти відповідача у сумі у розмірі 8000,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.08.2017 року складає 205040,00 грн. без достатньої правової підстави. А відтак, зобов`язаний повернути їх позивачу, у звязку з чим, вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зі змісту ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача(відповідача), причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно зі п. 5 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наведені позивачем докази не свідчать про те, що він зазнав моральних страждань, а тому суд вважає, що не має підстав для стягнення моральної шкоди.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат з оплатою правої допомоги в розмірі 1200 гривень, суд зазначає наступне.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги лише адвокатом.

05.12.2016 року між ОСОБА_1 та адвокатом Павельченко Ігорем Віталійовичем укладено договір про надання правової допомоги.

Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано договір про надання правової допомоги від 05.12.2016 року. Разом з тим, не надано розрахункових квитанцій за оплату послуг пов`язаних за наданням правничої допомоги на суму 1200 грн.,у зв`язку із чим суд відмовляє в задоволенні вимог у цій частині.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2782,41 гривень.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування безпідставно набутих грошових коштів, 3% річних та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 8000,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.08.2017 року складає 205040,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2782,41 грн

В іншій частині відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя