Дата документу 13.05.2019 Справа № 319/1387/14
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №319/1387/14 Головуючий у 1 інстанції: Мальований В.О.
Провадження № 22-ц/807/1722/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

розглянув у порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк», яке відповідно до зареєстрованої нової редакції Статуту змінило назву на АТ КБ «Приватбанк», звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 8 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого ліміту на кредитну карту зі сплатою 36 процентів річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказувало, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30 вересня 2014 року становить 12 731,26 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість за кредитом, 5 136,29 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 750,62 грн заборгованості з комісії за користування кредитом, 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 594, 35 грн. штрафу (процентна ставка). За таких обставин просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 12 731,26 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 12 731,26 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за кредитом, 5136,29 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 750,62 грн заборгованості з комісії за користування кредитом, 250 грн штрафу (фіксована частина) та 594,35 грн штрафу (процентна складова). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 28 серпня 2008 року відповідач звернулась до позивача із заявою про надання кредиту з видачею кредитної карти і встановленням кредитного ліміту у сумі 3 300 грн, який пізніше збільшений до 6 000 гривень, з базовою процентною ставкою 36 процентів річних. Звертаючись до банку, відповідач вказала, що вона ознайомлена і згодна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді; своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ КБ«ПриватБанк», висловила згоду, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає договір про надання банківських послуг з наданням банку права збільшувати або зменшувати кредитний ліміт.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

У червні 2015 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила судові рішення скасувати.

У касаційній скарзі зазначила, що вона не порушувала умови договору та своєчасно вносила платежі на кредитну карту. Судами попередніх інстанцій не у повному обсязі з`ясовано обставини справи, а саме: коли і в якому розмірі вносились платежі на погашення кредиту; які платежі сплачені несвоєчасно, наслідки прострочення таких платежів.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року по цій справі залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду апеляційної інстанції не надав.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , судове рішення - зміні з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Статтею визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За вимогами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частини перша, третя і четверта).

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У силу вимог статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Отже, розмір позики (кредиту), розмір відсотків за користування кредитом та строк, на який передано кошти і протягом якого позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки, є істотними умовами договору.

Встановлено, що 28 серпня 2008 сторони уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 300, 00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком повернення, що відповідач строку дії кредитної картки. Обов`язковий щомісячний платіж, визначений сторонами склав 7% від суми заборгованості (а.с.9 зворот).

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.04.2019 за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 було видано дві кредитні картки - 28.02.2008 строком до 31.01.2010, друга картка 04.02.2010 строк дії якої - до останнього дня серпня 2013 року (а.с.244).

Факт отримання кредитних карток не оспорювався позичальником у суді першої інстанції і підтверджується фотознімками, на яких остання зображена в приміщенні відділення Банку із кредитною карткою в руці (а.с.82-83).

В заяві на отримання кредиту позичальник своїм підписом підтвердила той факт, що вона була ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримала їх у письмовому вигляді та надала згоду на те, що ця заява разом із запропонованими Банком Умовами, Правилами і Тарифами складає кредитний договір.

У вказаній заяві та у пам`ятці клієнта зазначені всі суттєві умови кредитування: сума кредитного ліміту - 3 000 грн., базова відсоткова ставка 36% річних, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки, порядок погашення заборгованості - щомісячні платежі у розмірі 7% від суми заборгованості, порядок погашення заборгованості - шляхом внесення коштів на картку клієнтом або шляхом списання (а.с.9 зворот,60).

Згідно з п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид і строк дії визначені в заяві і в пам`ятці клієнта, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладенні договору є дата відкриття рахунку.

Пунктами 3.2, 3.3 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити кредитний ліміт).

Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п.3.3 Умов та правил.

Згідно з п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою картка діє до останнього місяця, вказаного на лицевій стороні картки, включно.

Згідно з п.5.3, 5.4 Умов та правил строки і порядок погашення кредиту є невід`ємною частиною договору. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного в платіжній картці.

Відповідно до п.8.6 Умов і правил при порушенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити Банк штраф у розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову.

При відкритті карткового рахунку позичальнику був встановлений кредитний ліміт 3 300 грн., який періодично збільшувався, 08.04.2011 кредитний ліміт збільшено до 6000 грн. (а.с.77-81).

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилася прострочена заборгованість за кредитом, яка станом на 30.09.2014 р. складає 12 731, 26 грн., з яких: 6 000 грн. - заборгованість за кредитом; 5 136, 29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 750, 62 грн. - за пенею і комісією, а також 884,35 грн. судові штрафи (а.с.5-8).

За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.05.2015 року термін дії кредитної картки - останній день серпня 2013 року (а.с.84).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором і витягу із карткового рахунку позичальника, остання з серпня 2008 року активно користувалася кредитною карткою, періодично вносив платежі на погашення кредиту, останній із яких було здійснено 25.02.2013 на суму 420 грн., з грудня 2013 по серпень 2014 - Банком було здійснено вісім операцій з автоматичного списання заборгованості з іншого рахунку позичальника. На виконання оскаржуваного судового рішення після закінчення строку дії кредитної картки виконавчою службою перераховано з серпня 2015 по березень 2016 2 платежі на суму 108, 14 грн. і 135, 46 грн.; позичальником з січня 2016 по травень 2016 сплачено 4 платежі на загальну суму 650, 28 грн., а всього було сплачено 893,88 грн. (а.с.5-8, 152-154).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник порушила мови кредитного договору, припинила вносити щомісячні платежі на погашення кредиту, а тому вся сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Проте, при визначенні розміру заборгованості, суд першої інстанції не перевірив правильність нарахування відсотків за договором.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами ; строк повернення кредиту в повному обсязі - не пізніше остання дня місяця, зазначеного на платіжній карті (заява позичальника, п.5.3, 5.4 Умов та правил) .

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 31.08.2013 - останнього дня дії кредитної картки відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 від 28 березня 2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній справі, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що нарахування позивачем на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України передбачених договором процентів до повного погашення заборгованості за кредитом, є неправомірним.

Зважаючи на те, що строк виконання боргового зобов`язання настав 31 серпня 2013 року, нарахування Банком відсотків, комісії і пені після 31 серпня 2013 року не відповідають вимогам закону.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 31 серпня 2013 року поточна заборгованість за тілом кредиту становить 4 263, 17 грн., прострочена - 1 749, 92 грн., за відсотками - 1 058, 85 грн., борг за комісією 10,74 грн., штрафи у відповідності з п.8.6 Умов і правил у розмірі 500 грн .+ 5% від ціни позову - суми задоволених позовних вимог, що становить 854, 13 грн., а всього 7 936, 81 грн.

Із зазначеної суми підлягають відрахуванню 893,88 грн. - платежі, які здійснювалися шляхом автоматичного списання з інших рахунків і під час примусового виконання судового рішення, що оскаржується , після закінчення строку дії кредитної картки

За викладених обставин на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом на загальну суму 7 042, 93 грн.

Доводи відповідача про неправомірність дій Банку щодо підвищення відсоткової ставки, зміни тарифів Банку є неспроможними.

Умовами і Правилами надання банківських послуг (п.5.3) передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписок по картковому рахунку у відповідності з п. 4.9 Умов і Правил та п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 Правил до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки по стану картрахунку та при здійсненні операцій по карткам.

Як вбачається із витягу із карткового рахунку позичальника, протягом строку дії кредитного договору Банк змінював умови кредитування, у тому числі і щодо розміру відсотків за кредитом. Продовжуючи виконувати умови кредитного договору, позичальник погодилася із змінами тарифів Банку і відсоткової ставки за кредитом. Отже його заперечення про необізнаність і незгоду із змінами умов кредитування є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки спростовуються вищевказаними письмовими доказами. Кошти, що вносилися позичальником на погашення кредиту і списувалися Банком з іншого карткового рахунку позичальника враховані при визначені остаточної заборгованості за кредитом.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції при визначенні розміру заборгованості допустився порушень норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає зміні, з позичальника на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом на загальну суму 7 042, 93 грн.

Понесені сторонами витрати зі сплати судового збору у суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій підлягають перерозподілу пропорційно частці задоволених вимог і після взаємозаліку з Банку на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 104, 70 грн . - компенсація витрат зі сплати судового збору у судах касаційної і апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст.374, 367, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року у цій справі змінити, визначивши розмір заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.08.2008 , що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 7 042, 93 грн.

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 104, 70 грн. - компенсації судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий

Судді: