Провадження № 22-ц/801/642/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Сопруна В.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Сичука М.М. у місті Вінниці, зі складення його повного тексту 28 серпня 2018 року, у справі № 127/10966/2018

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 23 лютого 2007 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Укрсоцбанк» договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 050/25-948.

Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 15000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, з врахуванням відсотків за користування кредитом в строк до 10 січня 2022 року включно.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти. Даний факт підтверджується меморіальним валютним ордером № авт/9616/а від 23.02.2007.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором був укладений іпотечний договір № 050/1-134 від 23 лютого 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, 23 лютого 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 050/1-133 у відповідності до якого поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором від 23 лютого 2007 року.

Проте, відповідно до умов кредитного договору та норм чинного законодавства України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконують, внаслідок чого у них виникла заборгованість за кредитом, яку вони не сплатили та не сплачують по теперішній час.

Станом на 05 квітня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» згідно кредитного договору № 050/25-948 від 23 лютого 2007 року складає - 13 552,29 доларів США, що еквівалентно 355 924,56 гривень, яка складається з суми заборгованості за кредитом - 228 718,66 гривень, суми заборгованості за відсотками - 127 205,90 гривень.

За наведених обставин, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку загальну суму заборгованості за кредитним договором № 050/25-948 від 23 лютого 2007 року, яка складає 13 552,29 доларів США, що еквівалентно 355 924,56 гривень, а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 5 338,87 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду, вважаючи таке рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, тому просить рішення міського суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 4.4. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків визначених п.п. 3.3.7 цього договору протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Однак, зазначена умова кредитного договору не є строком договору в розумінні частини першої статті 631 ЦК України та не може розглядатись як зміна строку дії договору кредиту, оскільки не відповідає статті 252 ЦК України щодо визначення строку роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Окремої вимоги про зміну строку кредиту банк на адресу відповідача не направляв. За умовами договору кредит надавався позичальнику до 10 січня 2022 року. Станом на дату позову та й на сьогодні відповідачем заборгованість не погашена, зобов`язання за договором кредиту не припинились. Відтак, суд першої інстанції безпідставно та неправомірно звільнив відповідачів від майнових зобов`язань перед банком, відмовивши в позові про стягнення боргу.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 лютого 2007 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Укрсоцбанк» договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 050/25-948.

Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 15000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, з врахуванням відсотків за користування кредитом в строк до 10 січня 2022 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором був укладений іпотечний договір № 050/1-134 від 23 лютого 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, 23 лютого 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 050/1-133, у відповідності до якого поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором від 23 лютого 2007 року. Відповідно до п. 3.1.2 договору поруки у випадку невиконання ОСОБА_1 будь якого зобов`язання за кредитним договором, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають перед банком як солідарні боржники.

Згідно з частиною 1 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За умовами зазначеного договору погашення кредиту має відбуватися до 10 числа кожного місяця.

Згідно з п. 7.3 кредитного договору він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Судом також встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 050/25-948 від 23 лютого 2007 року в пункті 4.4. зазначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків визначених п.п. 3.3.7 цього договору протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такої зміни.

Боржник ОСОБА_1 не сплачував кредит та відсотки за користування ним. Останній платіж здійснений 02.10.2013 у сумі 95,85 гривень, що підтверджується долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості (а.с.28-30).

Отже протягом наступних 60 календарних днів позичальник не виконував обов`язки, передбачені пунктами 3.3.7 кредитного договору.

Відповідачі заявили про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до норми частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, тобто невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 761/15928/15-ц.

Останній платіж за кредитним договором позичальник здійснив 02 жовтня 2013 року, а тому відповідно до пункту 4.4 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів після сплати боржником останнього платежу.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено, то через 60 днів після сплати боржником останнього платежу в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у травні 2018 року, тобто зі спливом позовної давності.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачами, є правильним.

Розглядаючи зазначений позов, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення цього позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі позивач.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 травня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді В. В. Сопрун

І. М. Стадник