ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №585/5193/18

Номер провадження 22-ц/816/2679/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2019 року в складі судді Євтюшенкової В.І., ухвалене у м. Ромни,

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2018 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила змінити розмір аліментів і стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2000 грн на кожну дитину, а також просила стягнути з нього витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що у неї з відповідачем від шлюбу є діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серія 1- БП № 018704, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серія 1-БП № 051678, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, свідоцтво про народження серія 1-БП № 114084, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, свідоцтво про народження серія 1-БП № 167664.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2015 року по справі № 585/3509/15-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 лютого 2016 року по справі № 585/880/16-ц вирішено стягувати з відповідача на утримання неповнолітніх дітей на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі 150 грн щомісячно на кожну дитину.

Діти проживають разом з позивачем. ОСОБА_1 працює кочегаром Голінської ЗОШ та отримує мінімальну заробітну плату. Її доходу не вистачає на задоволення потреб дітей на належному життєвому рівні.

Відповідач є працездатним, неофіційно працює у Чехії, тому може утримувати своїх дітей.

Розмір аліментів, який був визначений за рішенням суду у 2016 році, значно менший ніж прожитковий мінімум для дітей відповідного віку. Даний розмір аліментів є недостатнім для нормального розвитку дітей. Позивач вважає, що аліменти, які відповідач сплачує на дітей у розмірі 150 грн порушують інтереси та права дітей на розвиток.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, збільшено їх розмір, та вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі в розмірі по 1014 грн. на кожну дитину щомісячно, а на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, у твердій грошовій сумі в розмірі 813 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня вступу рішення в законну силу, до досягнення дітьми повноліття.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 286 грн 50 коп. судового збору.

Виконавчий лист Роменського міськрайонного суду Сумської області, виданий по справі № 585/880/16-ц, про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 150 грн на кожну дитину щомісячно, відкликано, після вступу рішення у законну силу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

При цьому зазначає, що його стан здоровя та матеріальне становище не поліпшилися. Вказує, що є інвалідом 3-ї групи по зору, не працевлаштований, єдиним джерелом його доходу на даний час є пенсія по інвалідності в розмірі 1500 грн на місяць. Також на його утриманні знаходиться хвора матір, яка потребує стороннього догляду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

При цьому вказує, що відповідач є особою працездатного віку, неофіційно працює в Чехії, має дохід, тому може і повинен утримувати своїх дітей. Вважає, що суд першої інстанції повинен був збільшити розмір аліментів на утримання дітей до розміру по 2000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Відзивів на апеляційні скарги сторонами не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2019 року: 1921 * 100 = 192100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до посвідчення № 003496, виданого 23 червня 2011 року Роменською районною державною адміністрацією, ОСОБА_9 та ОСОБА_2, як батьки дітей: ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, мають право на пільги для багатодітних сімей (а.с. 7).

Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-БП № 018704, виданого 06 квітня 2006 року, батьками ОСОБА_4 записані: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1 (а.с. 8).

Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-БП № 051678, виданого 10 жовтня 2007 року, батьками ОСОБА_8 записані: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_9 (а.с. 9).

Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-БП № 114084, виданого 01 червня 2011 року, батьками ОСОБА_6 записані: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_9 (а.с. 10).

Згідно копії свідоцтва про народження серії І-БП № 167664, виданого 07 липня 2014 року, батьками ОСОБА_7 записані: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_9 (а.с. 11).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2015 року, справа № 585/3509/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 відновити дошлюбне прізвище «Здорик» (а.с. 13).

Відповідно до виконавчого листа Роменського міськрайонного суду Сумської області по справі № 585/880/16-ц, стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 150 грн. на кожну дитину щомісячно (а.с. 12).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Новогребельської сільської ради Роменського району від 18 грудня 2018 року № 02-23/469, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, мешкає за адресою: с. Нова Гребля, Роменського району Сумської області, вул. Пушкіна, 9, без реєстрації та разом з нею проживають ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 14).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, які позивач одержує на утримання неповнолітніх дітей за рішенням суду на сьогоднішній день занадто малий для гармонійного розвитку дітей, тому, з урахуванням стану здоров'я дітей, їх батьків, матеріального стану сторін у справі, визначив їх у розмірі по 1014 грн на кожну дитину, а на утримання наймолодшої доньки в розмірі 813 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним.

Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплачує аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі, меншому, ніж встановлено чинним законодавством.

Відтак, стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнілніх дітей у меншому за мінімальний розмір, встановлений ст. 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини.

Відповідачем ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надано докази, які підтверджують його стан здоров'я, перебування на третій групі інвалідності по зору (а.с. 52-59).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він є інвалідом 3-ї групи по зору, не працевлаштований, єдиним джерелом його доходу на даний час є пенсія по інвалідності в розмірі 1500 грн на місяць, а також доводи про те, що на його утриманні знаходиться хвора матір, яка потребує стороннього догляду, не є передбаченою законом підставою для сплати аліментів у меншому розмірі, ніж передбачено законом, на утримання неповнолітніх дітей.

За висновком МСЕК від 18 квітня 2018 року ОСОБА_2 протипоказана праця з високим рівнем напруги органа зору, на висоті, біля рухомих механізмів, проте відповідач не позбавлений можливості обрати собі інший вид роботи з невеликим фізичним і зоровим навантаженням, що дало б змогу, окрім отримання ним пенсії, мати також додатковий дохід та повноцінно виконувати свої обов'язки, зокрема, брати участь в утриманні неповнолітніх дітей.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справ № 355/511/17, де Верховним Судом зазначено, що той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований, не звільняє його від обов'язку забезпечувати належне утримання своїх неповнолітніх дітей та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3 про те, що відповідач неофіційно працює в Чехії, має дохід, тому може і повинен утримувати своїх дітей, а також посилання на те, що суд повинен був збільшити розмір аліментів на утримання дітей до розміру по 2000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, не заслуговують на увагу, оскільки належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не підтверджено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн на кожну дитину щомісячно.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_10