Провадження № 22-ц/824/6795/2019 Доповідач апеляційна інстанції- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке є правонаступником ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20 червня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке є правонаступником ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», звернувсядо суду із вказаним позовом, який мотивований тим, що 05 грудня 2012 року між банком і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ICKGMCUI.70750.004, згідно якого банк зобов'язався протягом 60 днів надати відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді ліміту на картковий рахунок в розмірі 2000 грн. терміном на три роки із розрахунку 36 % річних, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Вказував, що за умовами кредитного договору, а також Умовами та правилами надання банківських послуг, до яких приєднався позичальник, подавши анкету-договір, відповідачмав повертати кредит та проценти щомісячними платежами не менше 10 % від суми заборгованості до 25 числа кожного місяця, однак не виконував цих обов'язків і після закінчення терміну надання кредиту станом на 28 квітня 2016 року має заборгованість у розмірі 12545,20 грн., з яких: тіло кредиту - 3344,87 грн., проценти - 3503,54 грн. та пеня 5696,79 грн. Посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути із відповідача на користь банку борг за кредитним договором станом на 28 квітня 2016 року у розмірі 12545,20. та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 20 червня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким вимоги банку задоволити в повному обсязі, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що суд прийшов до хибних висновків про пропуск банком строку позовної давності, оскільки 25 лютого 2014 року відповідачем здійснено платіж на погашення кредиту у розмірі 390,53 грн. Тобто, датою

- 2 -

виникнення простроченої заборгованості є 25 березня 2014 року, а тому позовна давність за вимогами банком пропущена не була.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 14 листопада 2017 року апеляційна скарга ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» задоволена, рішення суду першої інстанції скасоване і ухвалене нове, яким позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» борг за кредитним договором у розмірі 12545,20 грн. та судовий збір у розмірі 2893,80 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у зв'язку із відступленням прав вимоги позивача ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» замінено на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 12545,20 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 05 грудня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ICKGMCUI.70750.004, згідно якого банк зобов'язався протягом 60 днів надати відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді ліміту на картковий рахунок в розмірі 2000 грн. терміном на три роки із розрахунку 36 % річних, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

За умовами кредитного договору, а також Умовами та правилами надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач, подавши анкету-договір, позичальник мав повертати

- 3 -

кредит та проценти щомісячними платежами не менше 10 % від суми заборгованості до 25 числа кожного місяця, однак не виконував цих обов'язків і після закінчення терміну надання кредиту станом на 28 квітня 2016 року має заборгованість, яка згідно наданого банком розрахунку становить 12545,20 грн., з яких: тіло кредиту - 3344,87 грн., проценти - 3503,54 грн. та пеня 5696,79 грн.

06 лютого 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 103, за умовами якого фінансова компанія набула права вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором, укладеним 05 грудня 2012 року з відповідачем ОСОБА_2

Вказані обстаивни підтверджуються наявними у справаі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_2 не виконав обумовлених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав кредитора. Водночас порушені права ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку»захисту не підлягають у зв'язку із пропуском банком встановленого законом строку звернення до суду за захистом свого права.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки вони не відповідають матерілам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, що регулюють позовну давність.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність тривалістю один рік (ч.2 ст.258 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, який передбачає повернення боргу частинами, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватися з моменту несплати кожного окремого платежу.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де Велика Палата зазначила, що встановлення у договорі окремих зобов'язань, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування(п.63).

- 4 -

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постановах: від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Застосовуючи позовну давність, суд виходив з того, що відповідач жодного платежу, починаючи із 08 січня 2013 року, не здійснив, а тому саме від цієї дати слід обраховувати початок перебігу строку позовної давності, а оскільки позивач звернувся до суду лише 28 квітня 2016 року, то пропущено трирічний строк позовної давності.

Такі висновки суду є хибними з огляду на обставини справи, з яких вбачається, що банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. При цьому згідно п.2.5 кредитного договору відповідач мав повертати кредит та проценти щомісячними платежами не менше 10 % від суми заборгованості до 25 числа кожного місяця.

Отже, у разі неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Суд наведеного не врахував, невірно визначивши початок перебігу позовної давності, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам спраив та вимогам закону і підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 05 грудня 2012 року надав відповідачу ОСОБА_2 кредит на споживчі цілі у вигляді ліміту на картковий рахунок в розмірі 2000 грн., який пізніше був збільшений, терміном на три роки із розрахунку 36 % річних, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не виконував передбачених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» і необхідність їх захисту.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови

- 5 -

у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідачем ОСОБА_2 подано до суду першої інстанції письмову заяву про застосування строку позовної давності, а тому суд відповідно до вимог закону та умов кредитного договору визначає борг за кредитним договором щодо тіла кредиту і процентів в межах загального строку позовної давності, який обраховує із 28 квітня 2013 року по 05 грудня 2015 року, а щодо пені в межах річного строку - із 28 квітня 2015 року по 05 грудня 2015 року, оскільки позов подано 28 квітня 2016 року, що стверджується поштовим штемпелем на конверті (а.с.25).

Відповідно до наданого банком розрахункуколегія суддів визначає наступний розмір боргу:

- за тілом кредиту в розмірі 2009,81 грн. (за період із 28 квітня 2013 року по 05 грудня 2015 року);

- за процентами в розмірі 2393,12 грн. (за період із 28 квітня 2013 року по 05 грудня 2015 року);

- пеня згідно вимог банку в розмірі 2134,03 грн. (за період із 28 квітня 2015 року по 05 грудня 2015 року).

Отже, загальний розмір боргу, який підлягає стягненню, становить 6536,96 грн.

З огляду на мотиви скасування Верховним Судом попереднього рішення апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно п.3.2 кредитного договору від 05 грудня 2012 року він вступає в силу з моменту підписання і діє протягом 3-х років, а у разі закінчення терміну дії договору, за відсутності письмової заяви позичальника про його розірвання та простроченої заборгованості по кредиту, договір вважається продовженим на той же строк.

З урахуванням того, що на момент закінчення 05 грудня 2015 року трирічного строку дії договору була наявна прострочена заборгованість позичальника договір закінчив свою дію.

Отже, як проценти, так і пеня за кредитним договором обраховуються судом станом на 05 грудня 2015 року, тобто на момент закінчення дії кредитного договору.

Вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом та пені, нарахованих після 05 грудня 2015 року задоволенню не підлягають, оскількиправо банку нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом 05 грудня 2015 року строку кредитування, а нарахування процентів поза межами строку дії договору (строку кредитування) суперечить закону, зокрема ст.1048 ЦК України.

Це ж стосується неустойки (штраф, пеня), під якою згідно ч.1 ст.549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання

За змістом ст.ст.546, 549, 550, 551 ЦК України неустойка за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов'язань і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов'язання, а відтак може нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де Велика Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки

- 6 -

прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке є правонаступником ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», задоволити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (місцезнаходження: 04112 м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського 8, ) борг за кредитним договором у розмірі 6536гривень 96 коп. та судовий збір у розмірі 1507 гривень 87 коп.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: