КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 761/48300/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/5616/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Музичко С.Г., Желепи О.В.

при секретарі: Ткаченко І.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової Ірини Олександрівни про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва постановленої 21 грудня 2018 року в приміщенні суду в складі судді Макаренко І.О.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової ІриниОлександрівни, в якому просив:

- Визнати дії Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб протиправними, що полягає у невнесенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра».

- Зобов'язати Уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра», включивши до нього грошові вимоги, включаючи суму вкладу, що перевищує граничну суму відшкодування ОСОБА_1

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової І.О. про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Зокрема зазначає, що судом не враховано ту обставину, що позивач вже звертався з такими вимогами до адміністративного суду, внаслідок розгляду яких постановою Верховного суду від 13 листопада 2018 року закрито провадження у справі, з підстав, що вказаний спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих кредиторів не є публічно - правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від скаржника до суду надійшла заява з проханням розглядати справу у його відсутність.

З урахуванням викладеного та у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами виник у зв'язку з виконанням уповноваженою особою на ліквідацію своїх обов'язків, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з яким не погоджується позивач та вважає їх неправомірними, а тому відсутні підстави вважати, що в даному випадку уповноважена особа Фонду дія як представник договірних відносин, а тому суд дійшов висновку, що справа не підвідомча цивільному судочинству.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

ОСОБА_1 хвернувся із позовом до до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової Ірини Олександрівни, в якому просив:

- Визнати дії Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб протиправними, що полягає у невнесенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра».

- Зобов'язати Уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра», включивши до нього грошові вимоги, включаючи суму вкладу, що перевищує граничну суму відшкодування ОСОБА_1

Вважає протиправним не включення його до реєстру кредиторів ПАТ «КБ «Надра», оскільки це суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та порушує право на отримання кредиторських вимог згідно договорів банківського вкладу.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли у зв'язку з невключенням позивача ОСОБА_1 до реєстру кредиторів по заявленим кредиторським вимогам згідно договорів банківського вкладу.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону № 4452-VI за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у п.4 ч.1 ст.48 Закону № 4452-VI.

Повноваження Фонду як ліквідатора, що закріплені у ч.1 ст.48 Закону № 4452-VI, збігаються за змістом із повноваженнями розпорядника майна у справі про банкрутство, які закріплені у ч.3, 5 ст.22 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII).

Відповідно до ч.1 ст.52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. У четвертій черзі задовольняються грошові вимоги щодо вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договорів, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин.

Зазначене дає підстави стверджувати, що спір в цій справі не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до цивільної юрисдикції.

Беручи до уваги наведене й враховуючи суть та суб'єктний склад спірних правовідносин, спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16.

У рішенні від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» (заява № 55339/07) ЄСПЛ зробив висновок, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз'яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18?24).

Апеляційний суд вважає, що прийняття постанови Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року, якою скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2017 року та провадження за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії - закрито, у зв'язку з непідвідомчістю справи адміністративному судочинству, а також постановлення Шевченківським районним судом м. Києва ухвали від 21 грудня 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі у зв'язку з тим, що спір необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства, поставили під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права заявника на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 243/5078/17 (провадження № 14-393цс18), від 12 грудня 2018 року у cправі № 490/9823/16-ц (провадження № 14-509цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 761/12676/17 (провадження № 14-516цс18) вважає, що з огляду на існування юрисдикційного конфлікту та імперативний припис частини п'ятої статті 170 КАС України справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства виключно і лише тому, що заявниці має бути забезпечено доступ до правосуддя, що включає і розгляд скарги по суті, навіть в іншому, ніж це передбачено законом, судочинстві, оскільки перешкоди до розгляду у належному, адміністративному, судочинстві виникли у зв'язку з процесуальною діяльністю суду.

Проте суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню як постановлена з порушенням процесуального закону, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: