Справа № 182/9296/18
Провадження № 2/0182/750/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.05.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом та встановлення фактів належності документу і родинних відносин, посилаючись на наступне.

Вона народилась в с.Звенячка Заставнівського району Чернівецької області і є спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_2. Відповідно до заповіту від 20 лютого 1991 року, посвідченого секретарем виконкому Тинянської сільської ради за № 3, ОСОБА_2 заповіла все належне їй на час смерті майно їй. Зважаючи що вона є єдиною спадкоємицею за заповітом та на відсутність осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, спір з приводу спадкових прав у даному випадку відсутній. Жодна особа не оспорює її право на спадщину, жодні перешкоди щодо здійснення нею прав спадкоємця відсутні. Однак, при реєстрації її народження працівниками органу реєстрації цивільного стану було невірно зазначено прізвище її матері. Так, згідно повторного свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області від 30.08.2007 року, зазначено, що в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 37 від 09.09.1952 року, відповідно до якого її батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Вказаний запис є помилковим, оскільки її батьки у шлюбі ніколи не перебували, а її мати ніколи не носила прізвище «Мельничук», що підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про смерть, відповідно до яких її мати все життя носила прізвище «Стасюк». Відомості про те, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про шлюб та зміну імені ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутні містяться у відповіді Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану №2885/14.26-33 від 15.08.201 8 року. Відповідно до підпункту «а» підпункту 174.2.1. пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України, об'єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою, якщо успадковуються членами сім'ї спадкодавця першого та другого ступеня спорідненості. Підпунктом 14.1.263 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що членами сім'ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені. Враховуючи вищевикладене. після прийняття спадщини без підтвердження того, що вона є дочкою ОСОБА_2, вона буде змушена сплачувати податок на доходи фізичних осіб на загальних підставах, що суттєво відобразиться на її матеріальному становищі та взагалі на можливості реалізації належних їй майнових прав. Таким чином, встановлення родинних відносин як дочки та матері між нею, ОСОБА_1, та її мамою, ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, необхідне їй для підтвердження права сплачувати податок з доходів фізичних осіб за нульовою ставкою. Маючи на меті документально підтвердити факт родинних відносин з матір'ю, вона 06.09.2018 року звернулась до Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про внесення змін до актового запису, на що отримала відповідь від 12.09.2018 року № 3298/1426-89, якою їй відмовлено в задоволенні вимог та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.Тому підтвердити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_2 у позасудовому порядку неможливо. Факт того, що ОСОБА_2 являється її матір'ю, але помилково зазначена в її свідоцтві про народження як «Мельничук», підтверджується наступним: свідоцтвами про народження НОМЕР_1 та смерть Серії НОМЕР_2, в яких ім'я матері зазначено як ОСОБА_2; заповітом від 20 лютого 1991 року, посвідченого секретарем виконкому Тинянської сільської ради за № 3, відповідно до якого ОСОБА_2, яка мешкає в с.Карабчиїв Дунаєвецького району, заповідає все належне їй майно ОСОБА_1; листом Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 2885/14.26-33 від 15.08.2018 року, в якому зазначено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про шлюб та зміну імені ОСОБА_2 відсутні; свідоцтвом про право власності на житло, де ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначені співвласниками квартири, а також довідкою квартального комітету № 728 від 03.12.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 зазначена матір'ю ОСОБА_1; ордером на житлове приміщення № 190, відповідно до якого у графі «Склад сім'ї» ОСОБА_2 зазначена як мати ОСОБА_1, якій видано данний ордер. З метою встановлення факту родинних відносин між нею та її матір'ю ОСОБА_2 17 вересня 2018 року вона звернулась до суду з заявою в порядку окремого провадження. Однак, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 182/7029/18 у відкритті провадження за її заявою було відмовлено та роз'яснено право на звернення до суду з даними вимогами в позовному провадженні на загальних підставах. Враховуючи вищевикладене, вона вимушена звернутись до суду із позовною заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 190, виданого виконавчим комітетом Нікопольської міської ради, на підставі рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 804 від 14 грудня 1998 року, їй було видано житлове приміщення, площею 61,6 м2 (після приватизації квартира була переобладнана та її площа розширена до 97,8 м2 що підтверджується доданою до позовної заяви копією технічного паспорта), яке складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. На момент видачі зазначеної квартири разом з нею проживали: її син ОСОБА_6, її дочка ОСОБА_7, її онука ОСОБА_8 та її мати ОСОБА_2. Зазначені особи разом з нею брали участь у приватизації вказаної квартири і, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.02.2001 року, виданого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: АДРЕСА_3 належала на праві спільної власності ОСОБА_1. ОСОБА_7. ОСОБА_8, ОСОБА_6І та ОСОБА_2 порівну, тобто у рівних частках. Відповідно до ч.4 ст.355 Цивільного кодексу України, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Таким чином, кожен із співвласників, в тому числі, її мати ОСОБА_2, мають право власності на 1/5 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 Дніпропетровської області. Враховуючи викладене, 1/5 частина зазначеної квартири являється спадковим майном після смерті ОСОБА_2 Як зазначено вище, відповідно до заповіту від 20 лютого 1991 року, посвідченого секретарем виконкому Тинянської сільської ради за № 3, вона є єдиним спадкоємцем своєї матері ОСОБА_2, а, отже, може бути визнана власником 1/5 частини зазначеної вище квартири, яка належала ОСОБА_2 В зв'язку з чим звернулась до суду.

В судовому засіданні позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала. Давно знала, що в мами прізвище не відповідає її фактичному, але тільки посміялись, та й усе. Не думала, що їй це потім дуже сильно перешкоджатиме в оформленні спадщини.

Представник відповідача в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечувала.

Вислухавши позивачку, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1270 ЦК України, спадкоємець повинен протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття. Прийняти спадщину можливо або фактичним прийняттям або звернутися до суду.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка народилась в с.Звенячка Заставнівського району Чернівецької області (а.с.10) і є спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 Відповідно до заповіту від 20.02.1991 року, посвідченого секретарем виконкому Тинянської сільської ради за № 3, ОСОБА_2 заповіла все належне їй на час смерті майно позивачці по справі (а.с.14). Жодна особа не оспорює право позивачки по справі на спадщину. Однак, при реєстрації народження позивачки працівниками органу реєстрації цивільного стану було невірно зазначено прізвище її матері. Так, згідно повторного свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області від 30.08.2007 року, зазначено, що в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 37 від 09.09.1952 року, відповідно до якого батьками позивачки зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.10). Вказаний запис є помилковим, оскільки батьки позивачки у шлюбі ніколи не перебували, а її мати ніколи не носила прізвище «Мельничук», що підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про смерть, відповідно до яких мати позивачки все життя носила прізвище «Стасюк» (а.с.7, 11, 14-16). Відомості про те, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про шлюб та зміну імені ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутні містяться у відповіді Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 2885/14.26-33 від 15.08.201 8 року (а.с.12). Встановлення родинних відносин між позивачкою та її мамою ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, необхідне позивачці для підтвердження права сплачувати податок з доходів фізичних осіб за нульовою ставкою. 06.09.2018 року позивачка звернулась до Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про внесення змін до актового запису, на що отримала відповідь від 12.09.2018 року № 3298/1426-89, якою їй відмовлено в задоволенні вимог та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин (а.с.13). Тому підтвердити факт родинних відносин у позасудовому порядку позивачка по справі не має змоги. Факт того, що ОСОБА_2 являється матір'ю позивачки, підтверджується наступним: свідоцтвами про народження НОМЕР_1 та смерть Серії НОМЕР_2, в яких ім'я матері позивачки зазначено як ОСОБА_2; заповітом від 20 лютого 1991 року, посвідченого секретарем виконкому Тинянської сільської ради за № 3, відповідно до якого ОСОБА_2, яка мешкає в с.Карабчиїв Дунаєвецького району, заповідає все належне їй майно ОСОБА_1; листом Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 2885/14.26-33 від 15.08.2018 року, в якому зазначено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про шлюб та зміну імені ОСОБА_2 відсутні; свідоцтвом про право власності на житло, де ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначені співвласниками квартири, а також довідкою квартального комітету № 728 від 03.12.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 зазначена матір'ю ОСОБА_1; ордером на житлове приміщення № 190, відповідно до якого у графі «склад сім'ї» ОСОБА_2 зазначена як мати ОСОБА_1, якій видано даний ордер. Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 190, виданого виконавчим комітетом Нікопольської міської ради, на підставі рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 804 від 14 грудня 1998 року, їй було видано житлове приміщення, площею 61,6 м2 (після приватизації квартира була переобладнана та її площа розширена до 97,8 м2, що підтверджується доданою до позовної заяви копією технічного паспорта), яке складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. На момент видачі зазначеної квартири, разом з позивачкою проживали: її син ОСОБА_6, її дочка ОСОБА_7, її онука ОСОБА_8 та її мати ОСОБА_2. Зазначені особи разом з позивачкою брали участь у приватизації вказаної квартири і, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.02.2001 року, виданого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: АДРЕСА_3 належала на праві спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6І та ОСОБА_2 порівну, тобто у рівних частках. Таким чином, кожен із співвласників, в тому числі, мати позивачки ОСОБА_2, мають право власності на 1/5 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 Дніпропетровської області. Враховуючи викладене, 1/5 частина зазначеної квартири являється спадковим майном після смерті ОСОБА_2 Як зазначено вище, відповідно до заповіту від 20 лютого 1991 року, посвідченого секретарем виконкому Тинянської сільської ради за № 3, позивчка є єдиним спадкоємцем своєї матері ОСОБА_2, а, отже, може бути визнана власником 1/5 частини зазначеної вище квартири, яка належала ОСОБА_2

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які підтвердили факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем.

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона - донька позивачки. Її бабуся ОСОБА_2 багато часу проживала в них, виховувала її. З її дідом бабуся жила в цивільному шлюбі і не була розписана ніколи. Прізвище, відповідно, вона теж не змінювала. Бабуся розповідала, що під час війни дід поїхав і більше не повернувся. Вона особисто ніколи діда не бачила, знає про нього лише зі слів бабусі. До смерті бабусі вона про плутаницю в її прізвищі нічого не знала.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що вона - подруга і сусідка позивачки. Маму позивачки звали ОСОБА_11. Прізвище не пам'ятає. Років 17 тому назад ОСОБА_1 забрала маму до себе назавжди і вона проживала в сім'ї ОСОБА_1. В ОСОБА_1 ще був брат і бабуся ОСОБА_11 постійно плакала, як він помер. Зараз в спадковій квартирі проживає ОСОБА_1.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4), визнавши ОСОБА_2 матір'ю ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 97,8 м.кв., в порядку спадкування за заповітом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал