ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/283/18 Номер провадження 22-ц/814/1474/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бутенко С.Б., Хіль Л.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Косик С.М.. без участі учасників процесу,-

В С Т А Н О В И В:

07 березня 2018 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому просило стягнути з відповідачів, які є споживачами послуг з теплопостачання, заборгованість за їх оплату.

Підстави позову вмотивовував тим, що договір між сторонами не укладався, але позивач надавав послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,67 кв.м., а відповідачі такі послуги прийняли та не відмовились від їх отримання. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати плату за споживання та користування послуг.

Оскільки зобов`язання споживачами належним чином не виконуються, а тому за період з 01.11.2014 р. по 01.02.2018 р. утворилась заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 35167,46 грн. та за період з 01.01.2015 р. по 01.02.2018 р. нараховано індекс інфляції в сумі 7048,9 грн. та 3% річних в сумі 1563,87 грн., а всього 43780,23 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 43780,23 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн..

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 04 березня 2019 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання, солідарно в розмірі 40251,41 гривень.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» сплачений судовий збір в розмірі 540,00 гривень з кожного.

З даним рішенням не погодився позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Вказує на те, що суд невірно дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості у період з 01 листопад 2014 року по 01 березня 2015 року, оскільки вона була предметом вимог при зверненні господарства з заявою про видачу судового наказу, яка передувала зверненню з цим позовом.

Апелянт наголошує на неврахуванні судом висновків Верховного суду України з цього питання.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту довідки про склад сім`ї від 12 червня 2009 року ( а.с. 5) встановлено, що відповідачі у справі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір між сторонами про надання послуг теплопостачання не укладався. Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплове господарства «Полтаватеплоенерго» - позивач по справі, надає послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 на опалення приміщення загальною площею 60,67 кв .м.

Відповідачі від отримання послуг з теплопостачання не відмовлялися.

З огляду на це, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг теплопостачання, у яких одна сторона зобов`язана надати другій стороні послуги теплопостачання, а друга сторона зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення в межах строку позовної давності.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання».

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

В свою чергу відповідно до частини 1 статті 1 зазначеного Закону, споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Такий правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 20 квітня 2016 у справі №6-2951цс15.

Згідно з п. 18 Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до частини першої статті 64 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зі змісту акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 , складеного у складі депутата Карлівської міської ради Огризько О.Ф. та сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 №715 від 09 липня 2018 р. вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 ніхто з осіб не зареєстрований і не проживає з 2014 року (а.с.71).

За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №110884890 від 17 січня 2018 року вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 січня 2018 року зареєстроване право приватної власності на вищевказану нерухомість за ОСОБА_1 (а.с.72).

З наданого позивачем договору купівлі продажу квартири від 31 січня 2018 року убачається, що ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.46,47)

Згідно з копію паспорту відповідача (а.с.48,49) ОСОБА_1 , який виданий 03 грудня 2016 року, відповідач зареєстрований у вказаній квартирі з 21 жовтня 2003 року. Дані про його зняття з реєстрації за вказаною адресою в матеріалах справи відсутні.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за послуги теплопостачання за опалення квартири АДРЕСА_1 , загальною опалювальною площею 60,67 кв. м., утворилася за період: з 01 листопада 2014 р. по 01 лютого 2018 р. і складає 35167,46 грн.. Оночасно з цим позивач завив вимоги про стягнення з боржників за період з 01.01.2015 р. по 01.02.2018 р. індексу інфляції в сумі 7048,9 грн. та 1563,87 грн. 3% річних, а всього 43780,23 грн. (а.с.6-9).

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи. Підстав для переоцінки доказів у справі в цій частині апеляційним судом не встановлено.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом 07 березня 2018 року з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 листопада 2014 року по 01 лютого 2018 року в сумі 35167,46 грн., а також за період з 01 січня 2015 року по 01 лютого 2018 року індекс інфляції в сумі 7048,9 гривень та 1563,87 гривень - 3% річних, а всього: 43780 гривень 23 копійки.

Суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення заборгованості з відповідачів на користь позивача в межах строку позовної давності, а саме: за період з 01 березня 2015 року по 01 лютого 2018 року в сумі 31882,53 гривні.

З матеріалів справи вбачається, що 04 квітня 2017 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звертався за територіальною підсудністю до Карлівського районного суду Полтавської області із заявою про стягнення заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2014 року по 01 січня 2017 року в розмірі 24 751,00 гривень, в наказному провадженні.

Ухвалою Карлівського районного суду від 21 грудня 2017 року у видачі судового наказу було відмовлено ( а.с. 4)

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України ( в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про видачу судового наказу) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-214цс14 постанова суду від 21 січня 2015 року.

Суд першої інстанції не звернув на це уваги, внаслідок чого допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги є слушними та такими, що спростовують висновки місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Внаслідок неналежного виконання споживачами - відповідачами у справі своїх обов`язків щодо оплати спожитих послуг з теплопостачання, майнові права позивача були порушені, за захистом яких останній звернувся в межах строку позовної давності.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалення нового про задоволення позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у повному обсязі, яким з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» слід стягнути заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 43780 гривень 23 копійки, в солідарному порядку.

Враховуючи висновок суду про часткове скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 141 ЦПК України. Сплачені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанцій в сумі 2881 гривень 50 копійок слід компенсувати за рахунок відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , стягнувши з кожного по 960 гривень 50 копійок.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" - задовольнити.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 березня 2019 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалити нове рішення про задоволення позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 43780 гривень 23 копійки, в солідарному порядку.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанцій по 960 гривень 50 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.Б. Бутенко Л.М. Хіль