Провадження №2/760/1015/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря - Ковальської К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на те, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості.

Пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її рідним сином.

Позивач зазначила, що на даний час за адресою спірної житлової площі зареєстровано двоє осіб, а саме: позивач та відповідач.

Пояснила, що за адресою спірного приміщення відповідач був зареєстрований приблизно в ІНФОРМАЦІЯ_1, після його народження, а в 1998 році відповідач разом зі своїм батьком ОСОБА_3 виїхали за межі України на постійне місце проживання в Канаду, де мешкають і понині в м. Торонто.

Позивач вказала, що востаннє відповідач відвідував спірну квартиру в 2011 році, з того часу та зокрема після досягнення ним повноліття він в належному позивачу житловому приміщенні не проживає за власним бажанням, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні квартири, не отримує кореспонденції за даною адресою, особистих речей в квартирі не має.

Також пояснила, що відповідач не заперечує проти зняття його з реєстраційного обліку за адресою належної позивачу квартири, проте не бажає заради цього приїздити в Україну.

У зв`язку з наведеним вище, позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити.

Ухвалою судді від 05.07.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

16.10.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що жодних заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову він не має, фактично проживає у місті Торонто, вимоги позивача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , визнає повністю. Однак, ним не надано суду підтвердження направлення копії відзиву всім сторонам у справі.

Ухвалою суду від 10.12.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому просив розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, а матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом із ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 15.03.1996 зареєстрований на Київській універсальній біржі за № В1109/2547, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання свого сина, ОСОБА_4 ОСОБА_5 , таким, що втратив право на користування квартирою.

В матеріалах справи міститься Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 06.06.2018, складений майстром ЖЕД 903 та мешканцями будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та затверджений печаткою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» житлово-експлуатаційна дільниця № 903, яким підтверджується, що ОСОБА_2 з 2011 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді від 28.06.2018 № 219АЗ/125/5518 Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомлено, що згідно бази даних ІІПС «АРМОР» Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві в період з 01.01.2011 по теперішній час ОСОБА_2 із заявами, повідомленнями або скаргами про перешкоджання йому у проживанні в квартирі АДРЕСА_2 , до Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві не звертався.

За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

Оскільки, інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме: щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 7-13, 76-81, 206, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: