Справа № 362/2397/19
Провадження 2/362/1817/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" квітня 2019 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Кравченко Л.М., за участі секретаря судового засідання - Шаблій Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові Київської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

22.04.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, комунального підприємства «Західне бюро технічної інвентаризації», Головного управління Державного геологічного кадастру у Київській області, Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Васильківської районної державної адміністрації, Комунального підприємства «Центр розвитку і інвестицій Васильківського району», ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними державних актів на землю, рішень органу місцевого самоврядування, реєстрації прав власності на нерухомість, договорів купівлі-продажу та технічного паспорту, зобовязання скасувати реєстрацію.

Позов обґрунтовано тим, що він та його брат ОСОБА_7 набули право власності на нежитлове приміщення (конюшні) та право оренди на земельну ділянку площею 1.0617 га за адресою: вул. Волошиних 21, с. Тростинка, Васильківського району Київської області, - успадкувавши ці права від померлого батька. Однак позивач зясував, що в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за адресою вул. Волошиних 21/в також розташовано свинокомплекс такої ж фактичної площі, який належить іншій особі - ОСОБА_8 Оглянувши місцевість, позивач не встановив поблизу свого господарства ще однієї свиноферми, а на даний час нові власники вже заборонили вхід на новостворену фіктивним способом свиноферму фактичним власникам. Фактично було створено подвійне право власності на обєкт нежитлової нерухомості та подвійне право користування і володіння земельною ділянкою.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити вчиняти будь-які дії по зміні права власності на нерухоме майно «свинокомплекс» площею 2702.9 кв.м., під реєстраційним номером 221, що розташоване за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Тростинка, вул. Волошиних, будинок 21/в, власником якого згідно запису №28575796 від 26.10.2018 р. в відомостях з державного реєстру речових прав на нерухоме майно являється ОСОБА_3; заборонити вчиняти будь-які дії по зміні права власності на земельні ділянки з кадастровим номером :03:007:0051, серія та номер: 3905 та договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:007:0052, серія та номер:3908, видані 26.10.2018 р., видавник: ОСОБА_4, приватний нотаріус Васильківського РНО Київської області, згідно яких ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 зазначені земельні ділянки, що розташовані за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Тростинка.

При цьому заявник не зазначає, кому саме слід заборонити вчиняти дії щодо спірного майна та не конкретизує правову природу цих дій.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується:накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії;встановленням обовязку вчинити певні дії;забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; зупиненням продажу описаного майна, якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису;зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.М.Кравченко