РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Логінової С.М.,

при секретарі судового засідання Д`яковичу О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Хмельницького цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб - Міністерства соціальної політики України, Посольства Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що він є членом громадської організації "Всеукраїнський рух "Сила права" з метою захисту своїх прав, звертається до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявник посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Терешки Полтавського району Полтавської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ,. виданим Полтавським РВ УМВС України у Полтавській області 12.12 1996 року. Його фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 проходив військову службу з 31.07.2014 по 15.11.2014 року, з 03.02.2015 по 20.02.2016 року на підставі Указів Президента України №607/201, №15/2015. З 15.07.2016 року прийнятий на військову службу за контрактом . ОСОБА_1 , солдат, водій автомобіля, в період з 31.08.2014 року по 30.11.2014 року з 09.03.2015 по 07.06.2015 року; з 24.06.2015 по 19.08.2015 рік був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях, що підтверджується довідками про участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 29.01.2015 року №091: від 19.08.2015 року № 162/2816 .

У кінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Російської Федерації війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів, з цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.

Збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014 р., коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації, всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації, порядку перегину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28.05.1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

Верховною Радою України з метою забезпечення додержання прав і свобод людини і громадянина, захист інтересів держави, державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах окупації прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VII. Цей Закон визначив статус частини території України, як тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості і діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Також визначено дату початку тимчасової окупації 20.02.2014 року.

З метою правової протидії агресору Верховною Радою України також прийнято Закон України «Про санкції» від 14.08.2014 року №1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів щодо Російської Федерації.

На виконання зазначеного Закону України «Про санкції» Кабінетом Міністрів України видано розпорядження від 11.09.2014 року №829-р «Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів» саме у зв`язку з військової агресією Російської Федерації.

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 року) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року).

23.08.2014 р. розпочалося масове вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї га 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних Збройних сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: «За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)».

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій га Луганській областях» від 18.01.2018 року визначено, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації. їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.

Незважаючи на укладення Мінських домовленостей (Мінський протокол від 05.09.2014 року, Мінський меморандум від 19.09.2014 року і «Комплекс заходів щодо виконання Мінських угод» від 12.02.2015 року), за якими Російська Федерація та підконтрольні їй бандитські угрупування взяли на себе обов`язки по припиненню збройного конфлікту, Російська Федерація з більшою або меншою інтенсивністю продовжує збройну агресію проти України.

Парламентська асамблея Ради Європи 12.10.2016 року прийняла дві резолюції по Україні, в яких російсько-українська конфлікт називається «російською агресією» та міститься заклик до РФ вивести свої війська з Донбасу.

Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-ЛІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької га Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ. їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

За змістом абзацу 2 постанови Верховної ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального СУДУ щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 р. №145-VIII, з 20.02.2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів. під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки»

Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Згідно з ч. З ст. 82 ЦІІК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписами ч. З ст. 82 ЦІІК України.

Отже наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, яка засуджена як на національному рівні, так міжнародною спільнотою.

Факт тимчасової окупації Російською Федерацією частий Донецької та Луганської області, включаючи їх сухопутну територію у межах окремих районів, міст, селищ і сіл. надра та внутрішні води зафіксовано також ст.1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

Заявник посилається на те, що він, солдат, водій автомобіля, в період з 31.08.2014 року по 30.1 1.2014 рік: з 09.03.2015 року по 07.06.2015 рік: з 24.06.2015 року по 19.08.2015 рік був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях, що підтверджуєтЬСЯ довідками про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України ви 29.01.2015 року №091; від 19.08.2015 року №162 2816.

ОСОБА_2 01.09.2014 р. в районі населеного пункту Победа Старобешевеькоїо район) Донецької області переніс контузію, не лікувався, не обстежувався.

05.06.2014 р. поблизу м. Мар`їнка Марійського району Донецької області під час виходу із кабіни службового автомобіля «Камаз» підвернув праву ногу. Відчув біль у правому колінному суглобі, що супроводжувала періодично та було відчуття постійного дискомфорту.

З 09.06.2015 року по 16.06.2015 року заявник лікувався у хірургічному відділені в/ч НОМЕР_2 з приводу пошкодження зв`язкового апарату правого колінного суглобу.

3 23.11.2015 року по 03.12.2015 року проходив лікування у травматологічному відділені в/ч НОМЕР_3 , де 24.11.2015 року і було виконано артроекопічну резекцію меніску правого колінного суглобу. Стан покращився. Навесні болі відновилися і 25.05.2016 року по 11.06.2016 року лікувався у госпіталі ІВВВ з приводу деформуючого артрозу колінного суглобу. Через декілька місяців відчув знову посилення болі, стало тяжко ходити.

З 23.11.2016 року по 02.12.2016 року ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені в/ч НОМЕР_3 та за результатами обстеження було встановлено, що правий колінний суглоб набряклий, відчуття болі при пальпації по медіальній поверхні. Під час ходи накульгує на праву ногу. Основний діагноз: післятравматичний деформуючий артроз правого колінного суглобу І стадії з вираженим больовим синдромом. Супутній діагноз: Гіпертензивний синдром. Ізольований синдром. Дрібнохвильовий горизонтальний набутий ністагм. Хронічна лівобічна нейросенсорна приглухуватість зі сприйняттям шепітної мови на ліве вухо 4,5 м, на праве 5,0 м. Аліментарне ожиріння II ступеня.

ОСОБА_1 , з 09.03.2015 року по 07.06.2015 року брав безпосередню участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Довідка ВЛК від 03.12.2015 року, що встановлює причинний зв`язок захворювання зазначає, що захворювання пов`язане із проходженням військової служби.

Отже, саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією проти України отримав ОСОБА_1 травму ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі м. Мар`їнка Марийською району Донецької області.

Вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області України було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Встановлення юридичного факту травмування заявника при виконанні обов`язку військової служби 05.06.2015 року на території Донецької області в районі м. Мар`їнка Марийського району Донецької області України, яке сталося внаслідок збройної агресіїі Російської Федерації проти України, буде породжувати юридичні наслідки набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених пню Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародною права.

Вважає встановлення факту тою, що заявник отримав травму саме внаслідок військової агресії Російської Федерації, можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку встановити такий факт чинним законодавством України не передбачено.

Просить встановити юридичний факт отримання травми ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , при виконанні обов`язку військової служби 05.06.2015 року в районі м. Мар`їнка Марійського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Заявник просить розглянути справу у його відсутність, просить задовольнити заяву , з підстав, які викладені у заяві.

Заінтересовані особи у судове засідання не прибули, повідомлені про час та місце судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Терешки Полтавського району Полтавської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ,. виданим Полтавським РВ УМВС України у Полтавській області 12.12 1996 року. Його фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 проходив військову службу з 31.07.2014 по 15.11.2014 року, з 03.02.2015 по 20.02.2016 року на підставі Указів Президента України №607/201, №15/2015. З 15.07.2016 року прийнятий на військову службу за контрактом . ОСОБА_1 , солдат, водій автомобіля, в період з 31.08.2014 року по 30.11.2014 року з 09.03.2015 по 07.06.2015 року; з 24.06.2015 по 19.08.2015 рік був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях, що підтверджується довідками про участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 29.01.2015 року №091: від 19.08.2015 року № 162/2816 .

У кінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Російської Федерації війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів, з цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.

Збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася у кінці лютого 2014 р., коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації, всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації, порядку перегину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28.05.1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

Верховною Радою України з метою забезпечення додержання прав і свобод людини і громадянина, захист інтересів держави, державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах окупації прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VII. Цей Закон визначив статус частини території України, як тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості і діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Також визначено дату початку тимчасової окупації 20.02.2014 року.

З метою правової протидії агресору Верховною Радою України також прийнято Закон України «Про санкції» від 14.08.2014 року №1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів щодо Російської Федерації.

На виконання зазначеного Закону України «Про санкції» Кабінетом Міністрів України видано розпорядження від 11.09.2014 року №829-р «Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів» саме у зв`язку з військової агресією Російської Федерації.

Наведені в хронологічній послідовності нормативно-правові акти відтворюють обставини, що відбувались на частині території України Автономної Республіки Крим та вказують на військову агресію Російської Федерації по відношенню до України, наслідком якої стала повна окупація та подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим, яка засуджена міжнародними інстанціями.

Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, Російська Федерація продовжила свою військову агресію по відношенню до України.

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 року) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року).

Протягом травня 2014 року самоназвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон «Восток», а також задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України. Вказані факти закріплені постановою Верховної Ради України Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 року № 337-VIІ.

23.08.2014 р. розпочалося масове вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї га 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних Збройних сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: «За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)».

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій га Луганській областях» від 18.01.2018 року визначено, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації. їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.

Незважаючи на укладення Мінських домовленостей (Мінський протокол від 05.09.2014 року, Мінський меморандум від 19.09.2014 року і «Комплекс заходів щодо виконання Мінських угод» від 12.02.2015 року), за якими Російська Федерація та підконтрольні їй бандитські угрупування взяли на себе обов`язки по припиненню збройного конфлікту, Російська Федерація з більшою або меншою інтенсивністю продовжує збройну агресію проти України.

Парламентська асамблея Ради Європи 12.10.2016 року прийняла дві резолюції по Україні, в яких російсько-українська конфлікт називається «російською агресією» та міститься заклик до РФ вивести свої війська з Донбасу.

Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-ЛІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької га Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ. їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

За змістом абзацу 2 постанови Верховної ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального СУДУ щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 р. №145-VIII, з 20.02.2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів. під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Відповідно до ч. З ст. 82 ЦІІК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписами ч. З ст. 82 ЦІІК України.

Отже наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, яка засуджена як на національному рівні, так міжнародною спільнотою.

Факт тимчасової окупації Російською Федерацією частий Донецької та Луганської області, включаючи їх сухопутну територію у межах окремих районів, міст, селищ і сіл. надра та внутрішні води зафіксовано також ст.1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

Відповідно до ст.2 вказаною Закону, окупація цих територій є незаконною, будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, а Україна по несе відповідальності за незаконні дії Російської Федерації чи її окупаційної адміністрації на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях або ж прийняті ними незаконні рішення Відтак, усю відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. Вказане свідчить, що Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від IX. 10.1007 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1040 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.07.1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 солдат, водій автомобіля, в період з 31.08.2014 року по 30.1 1.2014 рік: з 09.03.2015 року по 07.06.2015 рік: з 24.06.2015 року по 19.08.2015 рік був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях, що підтверджуєтЬСЯ довідками про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України ви 29.01.2015 року №091; від 19.08.2015 року №162 2816.

ОСОБА_2 01.09.2014 р. в районі населеного пункту Победа Старобешевеькоїо район) Донецької області переніс контузію, не лікувався, не обстежувався.

05.06.2014 р. поблизу м. Мар`їнка Марійського району Донецької області під час виходу із кабіни службового автомобіля «Камаз» підвернув праву ногу. Відчув біль у правому колінному суглобі, що супроводжувала періодично та було відчуття постійного дискомфорту.

З 09.06.2015 року по 16.06.2015 року ОСОБА_1 лікувався у хірургічному відділені в/ч НОМЕР_2 з приводу пошкодження зв`язкового апарату правого колінного суглобу.

3 23.11.2015 року по 03.12.2015 року заявник проходив лікування у травматологічному відділені в/ч НОМЕР_3 , де 24.11.2015 року і було виконано артроекопічну резекцію меніску правого колінного суглобу. Стан покращився. Навесні болі відновилися і 25.05.2016 року по 11.06.2016 року лікувався у госпіталі ІВВВ з приводу деформуючого артрозу колінного суглобу. Через декілька місяців відчув знову посилення болі, стало тяжко ходити.

Судом встановлено, що з 23.11.2016 року по 02.12.2016 року ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені в/ч НОМЕР_3 та за результатами обстеження було встановлено, що правий колінний суглоб набряклий, відчуття болі при пальпації по медіальній поверхні. Під час ходи накульгує на праву ногу. Основний діагноз: післятравматичний деформуючий артроз правого колінного суглобу І стадії з вираженим больовим синдромом. Супутній діагноз: Гіпертензивний синдром. Ізольований синдром. Дрібнохвильовий горизонтальний набутий ністагм. Хронічна лівобічна нейросенсорна приглухуватість зі сприйняттям шепітної мови на ліве вухо 4,5 м, на праве 5,0 м. Аліментарне ожиріння II ступеня.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 09.03.2015 року по 07.06.2015 року брав безпосередню участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Довідкою ВЛК від 03.12.2015 року встановлено причинний зв`язок захворювання зазначає, що захворювання пов`язане із проходженням військової служби.

Суд приходить до висновку, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією проти України отримав ОСОБА_1 травму 05.06.2015 року в районі м. Мар`їнка Марийською району Донецької області.

Внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області України було порушено право заявника на життя і здоров`я, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Відповідно до частини 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення

Встановлення юридичного факту травмування заявника при виконанні обов`язку військової служби 05.06.2015 року на території Донецької області в районі м. Мар`їнка Марийського району Донецької області України, яке сталося внаслідок збройної агресіїі Російської Федерації проти України, буде породжувати юридичні наслідки набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених пню Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародною права.

У відповідності до статті 2 Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової чи повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конфлікті, може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає га застосовує її положення.

У відповідності до статті ІЗ Конвенції, Конвенція застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії особового складу збройних сил сторони конф лікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною таких збройних сил.

Суд приходить до висновку, що встановлення факту що заявник отримав травму саме внаслідок військової агресії Російської Федерації, можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку встановити такий факт чинним законодавством України не передбачено.

Враховуючи той факт, що Російська Федерація, як держава-агресор, грубо порушує норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештеького меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 року та Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, фундаментальні міжнародні договори в галузі прав людини, то, відповідно до Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1969 року, не є державою, яка сумлінно виконує взяті за міжнародними договорами зобов`язання і не може посилатись на імунітет від судового переслідування в Україні, який випливає із статті 2 Статуту ООН.

Російська Федерація, своїми діями, що виразились в замаскованому під волевиявлення населення озброєному захваті Автономної Республіки Крим га м. Севастополь, а також окупації частини території України, вийшла за межі своїх суверенних повноважень. Дані дії в сукупності з масовим порушенням гарантованих Статутом ООН. Загального декларації прав людини та Гельсінський заключний акт Наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 року основних свобод та прав людини, виключає можливість використання Російською Федерацією імунітету від судового переслідування в національних судах України. Вчиняючи проти життя та здоров`я людини злочини, які визнаються ООП найбільш тяжкими злочинами проти людяності. Російська Федерація не виконує обов`язки, передбачені Статутом ООН, а отже не може використовувати право імунітету, надане цим же статутом ООН.

Вчинивши збройну агресію відносно України Російська Федерація порушила не тільки засадничі документи міжнародного права, як-то Статут ООН. Загальну декларацію прав людини, Гельсінський заключний акт Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, а й двосторонній Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.

Суд приходить до висновку, що слід встановити юридичний факт отримання травми ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , при виконанні обов`язку військової служби 05.06.2015 року в районі м. Мар`їнка Марійського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Керуючись ст.ст.264, 315 Цивільного процесуального кодексу України , суд

вирішив:

заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб - Міністерства соціальної політики України, Посольства Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт отримання травми ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , при виконанні обов`язку військової служби 05.06.2015 року в районі м. Мар`їнка Марійського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Логінова С.М.