Єдиний унікальний номер 227/4367/18 Номер провадження 22-ц/804/1161/19

Головуючий в 1 інстанції: Хандурін В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Корчистої О.І., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 227/4367/18 за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за його позовною заявою до Добропільської районної державної адміністрації про визнання незаконними рішення і дій та повернення права постійного користування земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року (суддя Хандурін В.В.), постановлену в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області, повний текст ухвали виготовлений 05 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі, що знаходиться в провадженні суду, за його позовом до Добропільської районної державної адміністрації про визнання незаконними рішення та дій, повернення права постійного користування земельною ділянкою, в якій просив суд: накласти арешт на земельну ділянку площею 25,0га в межах згідно плану Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ДН № 042499 від 22 квітня 1999 року, розташованої на території Шахівської (колишньої Никанорівської) сільської ради Добропільського району Донецької області, а також до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які сільськогосподарські або інші правові чи юридичні дії щодо розпорядження земельною ділянкою відповідно до вказаного акту.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нову, якою його заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 25,00 гектарів в межах згідно з планом, Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ДН №042499 від 22 квітня 1999 року, розташованої на території Шахівської (Никанорівської) сільської ради Добропільського району Донецької області; заборонити до набрання чинності рішенням у справі будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які сільськогосподарські або інші правові чи юридичні дії щодо розпорядження земельною ділянкою, площею 25,00 гектарів в межах згідно з планом, Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ДН №042499 від 22 квітня 1999 року, розташованої на території Шахівської (Никанорівської) сільської ради Добропільського району Донецької області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на обставини викладені в заяві та додатково зазначив, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно зясовано всі фактичні обставини справи, що мають значення для справи, судом було порушено право на справедливий судовий захист, а також порушено принципи верховенства права, законності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Також суд не врахував практику Європейського суду з прав людини.

Відповідачем надано відзив, в якому останній просить ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

В обґрунтування відзиву зазначив, що твердження скаржника суперечать обставинам справи, доказам наданим та долученим до матеріалів справи. Посилання заявника на вибуття земельної ділянки з «законного володіння» внаслідок «незаконного та неправомірного вилучення» відповідачем земельної ділянки є грубим та абсолютно неприпустимим перекручуванням фактів, а застосування заходів забезпечення позову, є безпідставними, з огляду на їх доказову неспроможність. Скаржником не надано ані доказів, ані нормативних обґрунтувань існування будь-якого правового звязку між його вимогами та заходами забезпечення позову. Зазначив, що судом першої інстанції всебічно і повно досліджено всі обставини справи, надано їм належну правову оцінку та постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суд вважає, що апеляційна скарга задоволеною не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявності підстав для забезпечення позову, передбачених ч.2 ст.149 ЦПК України, та того, що обрані ним заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту і заборони вчиняти певні дії стосовно спірної земельної ділянки до набрання чинності рішенням у справі, знаходяться у необхідному (обовязковому) правовому звязку із позовними вимогами, їх предметом та відповідними положеннями діючого процесуального законодавства.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За змістом п. п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову (суд, суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У даному випадку є неможливим забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що обрані ним заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту і заборони вчиняти певні дії стосовно спірної земельної ділянки до набрання чинності рішенням у справі, знаходяться у необхідному (обовязковому) правовому звязку із позовними вимогами, їх предметом та відповідними положеннями діючого процесуального законодавства.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для переоцінки наведених судом обґрунтувань відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

ОСОБА_1

Судді: О.І. Корчиста

ОСОБА_3

Повне судове рішення виготовлено 18 квітня 2019 року .

Головуючий: О.О.Тимченко