Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2019 Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Шиповича В.В.

секретаря судового засідання Євтушенко М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Гільдія «Капітал» про стягнення коштів належних працівникові при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

19.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 5500 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 83664,29 грн., вказавши, що з 31.10.2013 по 29.06.2016 працював у відповідача на посаді торгівельного представника. Наказом № 7-к від 29.06.2016 був звільнений з посади за власним бажанням. Вказаним наказом також була передбачена виплата йому компенсації за невикористані 17 днів щорічної відпустки.

Однак в порушення вимог трудового законодавства відповідач не провів з ним повного розрахунку в день звільнення та не надав письмового повідомлення про нараховані суми, належні йому при звільненні.

Оскільки відповідач не надав довідку про заборгованість по заробітній платі, то за його попередніми підрахунками, розмір такої заборгованості становить 5500 гривень.

Також вважав, що у звязку із затримкою розрахунку при звільненні відповідач має сплати йому середній заробіток за весь час такої затримки.

За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 5500 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.06.2016 по 19.12.2018 (день подачі позову до суду) в сумі 83664,29 гривень.

В подальшому позивач неодноразово змінював позовні вимоги, остаточно сформулювавши їх в заяві від 13.03.2019, в якій просив суд стягнути з ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» заборгованість по заробітній паті та інших виплатах, належних йому на день звільнення в розмірі 1978,20 гривень а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 19.03.2019 в сумі 73031,79 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позовних вимог викладених в заяві 13.03.2019. Додатково пояснив, що не давав відповідачу ні усної ні письмової згоди на нездійснення із ним повного розрахунку при звільненні, а також не давав згоди на те, щоб нараховані йому при звільненні кошти були утримані товариством як погашення позики за Договором №10 від 01.01.2016. Ноутбук, який було придбано товариством за Договором №10 від 01.01.2016, як на момент його звільнення так і на даний час залишається у відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в редакції заяви від 13.03.2019. Просив врахувати, що за Договором №10 від 01.01.2016 ОСОБА_1 давав згоду виключно на здійснення щомісячних відрахувань із його заробітної плати для погашення позики. При цьому порядок погашення заборгованості за Договором №10 від 01.01.2016 у разі звільнення працівника не передбачає будь-яких утримань із сум належних працівникові при звільненні. Запис ОСОБА_1 в особовій картці «претензій не маю» стосується виключно факту отримання трудової книжки, а не є свідченням відсутності претензій щодо розрахунку при звільненні. Крім того ОСОБА_1 у звязку із порушенням своїх прав на отримання розрахунку при звільненні звертався до органів Держпраці, якими була проведена перевірка та складено протокол за ч.1 ст. 41 КУпАП відносно директора ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал», а Апеляційним судом Черкаської області 27.02.2019 винесена постанова, якою директора ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП у звязку із тим, що при звільненні ОСОБА_1 не були виплачені всі суми, які належали йому від підприємства.

Стислий виклад заперечень відповідача.

У відзиві від 29.01.2019 відповідач ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» просив у задоволені позову відмовити повністю та врахувати, що ОСОБА_1 з 21.10.2013 працював у відповідача торговим представником. 01.01.2016 року між сторонами було укладено Договір №10 про надання безвідсоткової позики на придбання ноутбуку. Відповідно до п.п. 7, 10 договору позика підлягала поверненню шляхом щомісячного утримання із заробітної плати ОСОБА_1 в розмірі 1070 грн. У разі звільнення з роботи сума неповерненого залишку підлягала обовязковому поверненню.

29.06.2016 позивача було звільнено з роботи за власним бажанням. На час звільнення до виплати ОСОБА_1 підлягали кошти в сумі 1978,20 грн. (заробітна плата, індексація, компенсація за невикористану щорічну відпустку), про що йому було надано роздруківку з бухгалтерського обліку товариства.

На момент звільнення заборгованість позивача перед товариством за договором позики №10 від 01.01.2016 року становила 3132 грн. За взаємною згодою між товариством та позивачем кошти, що підлягали до виплати останньому при звільненні, були використані для погашення боргу по договору позики. Про відсутність будь-яких претензій до товариства ОСОБА_1 власноручно зробив запис в своїй особовій картці. На даний час заборгованість позивача за договором позики не погашена та складає 1153 грн..

18.10.2018 Управлінням Держпраці в Черкаській області стосовно директора ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» - ОСОБА_4 було складено протокол за ч. 1 ст. 41 КУпАП, щодо можливої невиплати заробітної плати ОСОБА_1.

Однак постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.12.2018 у справі №712/13313/18 провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 41 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до вказаної постанови директор ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» ОСОБА_4 не порушував трудових прав ОСОБА_1

В запереченні від 21.02.2019 ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» зазначила, що згідно даних бухгалтерського обліку товариства, ОСОБА_1 по Договору №10 від 01.01.2016 здійснив такі виплати на погашення позики: січень 866,59 грн., лютий 770 грн., березень 767,95 грн., квітень 948,67 грн., травень 1000 грн. Заборгованість на час звільнення складала 3132 грн. Договір №10 від 01.01.2016 було укладено сторонами добровільно, за взаємною згодою, без будь-якого примусу. Заробітна плата є особистою приватною власністю працівника і лише він має право розпоряджатись нею на власний розсуд. ОСОБА_1 самостійно та добровільно визначив порядок розрахунку за отриману позику, а саме заробітною платою, що є його особистим правом і ніхто його не примушував до вказаних дій. Посилання позивача на те, що договір укладено з порушенням вимог цивільного законодавства є безпідставними та не стосуються предмету розгляду в даній справі.

Якщо позивач вважає, що з його заробітної плати здійснили незаконне утримання, то порядок вирішення трудових спорів щодо відрахувань із заробітної плати визначено КЗпП України, однак ОСОБА_1 до суду з цього приводу не звертався.

На думку відповідача, ОСОБА_1 своїми діями бажає заволодіти коштами товариства, посилаючись на нібито порушення його трудових прав і таке бажання у позивача виникло після того, як він дізнався про вчинену у травні 2018 року на товаристві крадіжку, внаслідок якої могли зникнути документи щодо його позики.

У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» вважала, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх порушених прав, а саме, оскільки ОСОБА_1 вважає, що відповідачем було в порушення ст. 127 КЗпП України здійснено відрахування із заробітної плати, то він має звернутись до суду з позовом про стягнення коштів у звязку з незаконним відрахуванням із заробітної плати та інших виплат.

При цьому до такого виду трудового спору, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, встановлено трьохмісячний строк позовної давності, який давно сплив, оскільки ОСОБА_1 знав ще із 29.06.2016 про, як він вважає, незаконне відрахування з його заробітної плати та інших виплат.

Просили не враховувати посилання ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 27.02.2019, як на доказ, вини товариства, оскільки саме товариство не було стороною в даній справі.

В судовому засіданні представники відповідача - адвокат ОСОБА_3 та директор ТОВ, - ОСОБА_4 підтвердили заперечення викладені у заявах відповідача по суті справи. Додатково прояснили, що ноутбук за Договором №10 від 01.01.2016 було придбано для використання ОСОБА_1 в роботі. Позивачем було надано згоду на проведення відрахувань на погашення позики із нарахованої йому заробітної плати. На час звільнення позивача існувала заборгованість по договору позики, яка була частково погашена за рахунок коштів нарахованих ОСОБА_1 при звільненні. Оскільки позику не було сплачено повністю, то ноутбук лишився в товаристві. При звільненні позивач достеменно знав, що погашення позики буде здійснено за рахунок нарахованих йому при звільненні коштів та про відсутність претензій щодо таких дій вказав в своїй особовій картці.

Інформація про рух справи.

Ухвалою від 21.12.2018 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті спору.

Ухвалою від 07.02.2019 вирішено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок (ст. 47 КЗпП).

Згідно ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 22 Закону України «Про оплату праці», - суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ч.5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», - За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Фактичні обставини встановлені судом; зміст спірних правовідносин; докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; оцінка доказів та аргументів сторін.

Згідно записів у трудовій книжці позивача, - ОСОБА_1 із 21.10.2013 по 29.06.2016 працював у ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» на посаді представника торговельного. Звільнений 29.06.2016 за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 5).

Наказом №7-к від 29.06.2016 директора ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» (а.с. 6) наказано звільнити ОСОБА_1 29.06.2016 за власним бажанням та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористання щорічної відпустки 17 календарних днів.

Згідно Довідки №66 від 28.01.2019 ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» (а.с. 29) на день звільнення ОСОБА_1 йому підлягали до виплати від підприємства кошти в сумі 1978,2 гривень (заробітна плата, індексація, компенсація за невикористану щорічну відпустку).

Позивач не оспорював розмір коштів в сумі 1978,2 гривень які підлягали йому до виплати від підприємства при звільненні.

Докази письмового повідомлення відповідачем ОСОБА_1 про нараховані суми, належні йому при звільненні, - суду не надані.

Докази виплати відповідачем ОСОБА_1 при звільненні коштів в сумі 1978,2 гривень, - суду не надані.

За таких обставин із ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість із виплат належних працівникові при звільненні в сумі 1978 гривень 20 копійок.

Постановою судді Апеляційного суду Черкаської області від 27.02.2019 (справа №712/13313/18), - директор ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, у звязку із невиплатою в день звільнення ОСОБА_1 всіх сум, що належать йому від підприємства (а.с. 69-71).

За порушення строків розрахунку при звільнення статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність у вигляді сплати середнього заробітку за час такої затримки.

Позивач просив стягнути середній заробіток по 19.03.2019.

Розглядаючи справу в межах позовних вимог суд враховує, що згідно довідки ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» від 28.01.2019 № 65 (а.с. 30) розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 обчислений за два місяці (квітень-травень 2016) які передували звільненню) складає 105,69 гривень.

Позивач не оспорював вказаний розмір середньоденної заробітної плати.

За період з 30.06.2016 по 19.03.2019 (в межах позовних вимог) пройшло 681 робочий день, а саме червень 2016 1 робочий день, липень 2016 21 робочих днів, серпень 2016 22 робочих днів, вересень 2016 22 робочих днів, жовтень 2016 20 робочих днів, листопад 2016 22 робочих днів, грудень 2016 22 робочих днів, за період 2017 року 248 робочих днів, за період 2018 року 250 робочих днів, січень 2019 21 робочих днів, лютий 2019 20 робочих днів, березень 2019 12 робочих днів.

При визначенні кількості робочих днів суд виходить із пятиденного робочого тижня ОСОБА_1 та даних викладених у ОСОБА_5 України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та від 20.07.2015р. № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», а також Розяснень ОСОБА_5 України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 та 2019 роки.

Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2016 по 19.03.2019 включно становить 71974,89 гривень (із розрахунку 105,69 грн. х 681 день), який і підлягає до стягнення з ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал» на користь ОСОБА_1

Оскільки розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 105,69 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2016 по 19.03.2019 в сумі 71974,89 гривень необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України.

Суд відхиляє заперечення відповідача з наступних підстав.

01.01.2016 між ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал», як позикодавцем та ОСОБА_1, як позичальником, укладено Договір №10 від 01.01.2016 про надання безпроцентної позики (а.с. 34-35) згідно із яким позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти на безпроцентній основі, а позичальник зобовязується використати за цільовим призначенням та повернути позику в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Розмір позики складає 7485 гривень. Цільове призначення позики придбання ноутбука, який буде використовуватися в робочих цілях позичальником за весь період трудових правовідносин із позикодавцем.

Договором №10 від 01.01.2016 визначено графік повернення позики у період з 10.01.2016 по 10.07.2016 рівними частинами по 1070 гривень, шляхом щомісячного (10 числа кожного місяця) утримання із заробітної плати позичальника.

При цьому п. 10 Договору №10 від 01.01.2016 передбачено, що у випадку звільнення позичальника з роботи до моменту повернення всієї суми позики, сума неповерненого залишку підлягає обовязковому поверненню позичальником негайно шляхом внесення залишку суми грошових коштів в касу позикодавця.

За несвоєчасне повернення суми позики п. 13 Договору №10 від 01.01.2016 передбачена відповідальність у виді пені.

Таким чином укладений між сторонами Договір №10 від 01.01.2016 про надання безпроцентної позики передбачає обовязок позикодавця в разі звільнення погасити позику шляхом внесення коштів в касу підприємства, однак не звільняє відповідача від обовязку передбаченого ст. 116 КЗпП України здійснити повний розрахунок із працівником в день звільнення та не передбачає права роботодавця на свій розсуд зарахувати належні працівнику при звільненні кошти в рахунок погашення заборгованості за договором позики.

Належних доказів надання ОСОБА_1 згоди чи розпорядження на зарахування належних йому при звільненні коштів в рахунок погашення заборгованості за договором позики, - суду не надано. Сам позивач категорично заперечував надання такої згоди.

Не надано суду і будь-якого розпорядчого акту директора ТОВ «Будівельна Гільдія «Капітал», який би дозволяв таке зарахування. Натомість в наказі відповідача від 29.06.2016 №7-к про звільнення ОСОБА_1 навпаки вказано про необхідність виплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку.

Зроблений ОСОБА_1 в особовій картці запис «трудову книжку отримав претензій до компанії не маю» (а.с. 33) стосується отримання ним трудової книжки та не є свідченням згоди позивача на невиплату йому коштів належних від підприємства при звільненні.

Суд не заперечує права працівника на розпорядження належною йому заробітною платою та іншими коштами належними від підприємства, однак така воля має бути чітко висловлена і зафіксована письмово.

З цих підстав суд відхиляє, як неналежний доказ показання свідка ОСОБА_6, який в судовому засіданні пояснив, що при звільненні ОСОБА_1 надавав усну згоду на зарахування належних йому від підприємства при звільненні коштів в рахунок погашення заборгованості за договором позики.

Щодо розподілу судових витрат, -

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України, - витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Позивачем при зверненні до суду за вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні було сплачено судовий збір в сумі 836,64 гривень, що підтверджено квитанцією від 19.12.2018 (а.с. 1).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, то із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 719,74 грн., що становить 1% від суми присудженого середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Крім того ОСОБА_1 на підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката ОСОБА_2 надано Договір про надання правничої допомоги від 07.03.2019 року (а.с. 103), квитанції до прибуткового касового ордера № 2 від 19.03.2019р. про сплату 3000 грн., №6 від 03.04.2019р. про сплату 500 грн., №7 від 18.04.2019р. про сплату 1000 грн., №8 від 19.04.2019р. про сплату 1000 грн. за надання правової допомоги (а.с. 104, 105, 111, 112) та розрахунок вартості правової допомоги (а.с. 113).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню з відповідача в сумі 5422,45 гривень пропорційно (98,59%) до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 115-117 КЗпП України, ст. 22, 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 2, 12-13, 19, 76-83, 89,133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Гільдія «Капітал» (ідентифікаційний код юридичної особи 37267771, м. Черкаси, провул. Громова, 18/3) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1):

- заборгованість із виплат належних працівникові при звільненні в сумі 1978 (одна тисяча девятсот сімдесят вісім) гривень 20 копійок;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 червня 2016 року по 19 березня 2019 року в сумі 71974 (сімдесят одна тисяча девятсот сімдесят чотири) гривні 89 копійок з відрахуванням при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України;

- судові витрати у виді судового збору в сумі 719 (сімсот девятнадцять) гривень 74 копійки та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5422 (пять тисяч чотириста двадцять дві) гривні 45 копійок.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Шипович В.В.

Повне рішення складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий: ОСОБА_7