ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2596/19 Справа № 206/465/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, виділ в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та після уточнення позовних вимог просила припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину домоволодіння та 1/2 частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0, 0731 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з неї на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості вартості 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 в сумі 154 523 грн. /т.1 а.с. 2-4, 93-94, 119, 141, 173-174, т.2 а.с. 82-84/.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачка ОСОБА_1 є її рідною сестрою. Їхньому батькові ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_1 . Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0.0731 га, яка належала батькові на підставі Державного акту виданого 02 листопада 1998 року.

Батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та залишив заповіт, яким все своє майно заповів своїй дружині, матері сторін ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, так як на момент смерті чоловіка проживала разом з ним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, позивач та відповідач у встановлений законом строк прийняли спадщину, їх частки є рівними по 1/2 частині спадкового майна.

Позивач посилається на те, що відповідачка ОСОБА_1 після смерті матері заволоділа правовстановлюючими документами на спадкове майно та категорично відмовляється надати їх нотаріусу, тому позивач не може оформити своє право власності. Також відповідно до висновку експертизи розділ спірного житлового будинку в натурі по 1/2 частині є неможливим, спільне користування також є неможливим.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину домоволодіння та 1/2 частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0731 га, яка належить на праві власності на підставі Державного акту серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 в сумі 154 523 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат /т.2 а.с. 100-102/.

Своє рішення суд обгрунтував тим, що відповідно до висновку судової експертизи складеного 24 липня 2017 року розділ житлового будинку АДРЕСА_1 з виділом в натурі 1/2 частини неможливий та враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 виконала усі дії для прийняття спадщини, а відповідачка ОСОБА_1 своїми умисними діями щодо ненадання позивачці правовстановлюючих документів на домоволодіння вчинила перешкоду в оформленні спадщини, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким визнати за нею право власності на спадкове майно та стягнути з неї на користь ОСОБА_2 в рахунок 1/2 частини домоволодіння та 1/2 частину земельної ділянки, які знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в сумі 154523 грн., посилаючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т.2 а.с. 152-162/.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу та вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Але таким вимог рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рідними сестрами. Їхньому батькові ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого 03 грудня 1959 року першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстровий № 1-16064, зареєстровано в КП "ДМБТІ" та записано в реєстрову книгу № 18 за реєстровим № 80, належало домоволодіння АДРЕСА_1 . Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0.0731 га, яка належала батькові на підставі Державного акту виданого 02 листопада 1998 року /т.1 а.с. 8, т.2 а.с. 20-21/.

Батько сторін, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ДМУЮ 16 грудня 2008 року зроблено актовий запис № 1288 /т.1 а.с. 5/.

Ще за життя він залишив заповіт, яким все своє майно заповів своїй дружині, ОСОБА_3 /т.1 а.с. 70/.

Згідно довідки Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 19 березня 2015 року спадкова справа щодо майна ОСОБА_4 не відкривалась /т.1 а.с. 61/.

09 лютого 2009 року помирає ОСОБА_3 , про що Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ДМУЮ 12 лютого 2009 року зроблено актовий запис № 166 /т.1 а.с. 6/.

Після смерті ОСОБА_3 її доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини /т.1 а.с. 63/.

Постановою Державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 27 вересня 2013 року ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через відсутність у неї правовстановлюючих документів щодо належності ОСОБА_3 житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями та земельної ділянки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 / т.1 а.с. 65/.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є її доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які своєчасно звернулися з заявами про прийняття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до висновку експерта № 182/183/184/185-17 складеного 24 липня 2017 року враховуючи планування житлового будинку, вимоги нормативної літератури (4), що пред`являються до окремих ізольованих квартир, розділ житлового будинку у домоволодінні АДРЕСА_1 з виділом в натурі по 1/2 частині - не можливий, вартість домоволодіння на час оцінки складає 287 088 грн. /т.2 а.с. 53-64/.

Згідно частини першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Але як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 просить припинити право власності на спадкове майно відповідачки ОСОБА_1 , стягнути з неї на користь відповідачки компенсацію вартості спадкового майна та визнати за позивачем право власності на це майно.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі також просить ухвалити нове рішення яким припинити право власності на спадкове майно позивачки ОСОБА_2 , визнати за нею право власності на це майно та стягнути на користь позивачки компенсацію.

Таким чином, жодна із сторін не дала згоди на отримання компенсації за належне їй спадкове майно.

Враховуючи наведені обставини та дослідивши надані сторонами докази колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 які викладені в останні редакції позовної заяви задоволенню не підлягають.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров