Провадження № 2/760/1676/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Кривулько С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом та просить суд:

-зобов`язати ОСОБА_2 замінити вхідні двері до квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати ОСОБА_2 замінити замок на дверях клітки на 6 поверсі, де розміщені квартири АДРЕСА_2 ;

-зобов`язати ОСОБА_2 відремонтувати поштову скриньку № 33, яка належить позивачу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вирівняння поверхні дверцят поштової скриньки або її заміни;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 .

Вказує, що відповідач є її сусідом, який проживає у квартирі АДРЕСА_5 .

Своїм негативним відношенням до позивача, останній пошкодив майно, що належить позивачу, зокрема поштову скриньку та вхідні двері.

Зазначає, що неодноразово зверталась зі скаргами до органів поліції, зверненнями до Президента України та Міністерства юстиції України.

Вказує, що працівниками Солом`янського УП ГУНП м. Києві, обставини, що підтверджували б здійснення відповідачем погроз та пошкодження її майна, не встановлено.

З огляду на дані обставини, позивач вимушена звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства та просить зобов`язати відповідача вчинити певні дії та стягнути на свою користь моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.

30.08.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 31.08.2018 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

25.10.2018 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 29.10.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

01.02.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Вважає, що позов ОСОБА_1 є необгрунтованим. Крім того, позивачем не надано доказів протиправних дій відповідача, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.6).

В своїй позовні заяві позивач посилається на те, що внаслідок тривалих неприязних відносин з сусідом ОСОБА_2 , який раніше судимий та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , останній пошкодив належне позивачу майно та завдав їй матеріальної та моральної шкоди, внаслідок чого позивач просить зобов"язати відповідача вчинити дії щодо відновлення пошкодженого їй майна та стягнути моральну шкоду, у порядку ст.ст. 23,1167 ЦК України.

Дослідивши надані позивачем докази, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, депутатом Київської міської ради Андрієвським Д.Й. було направлено депутатське звернення № 29/279/521/855 від 12.11.2012 до ГУ МВС України в м. Києві на підставі звернення ОСОБА_1 про постійні погрози, висловлювання та діяння з боку ОСОБА_2 (а.с.9).

05.04.2013 до Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві надійшло звернення депутата Андрієвського Д.Й. щодо ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 з повідомленням про фізичну розправу з боку ОСОБА_2

10.04.2013 Солом`янським РУ ГУМВС України в м. Києві внесені матеріали досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004676 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Постановою Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 30.04.2013, кримінальне провадження за ч. 1 ст. 129 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004676 від 10.04.2013, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.10).

Як вбачається з вищезазначеної постанови, в ході допиту мешканців будинку АДРЕСА_2 було встановлено, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, однак більше з зазначеного у скаргах ОСОБА_1 не відповідає дійсності. Претенцій до мешканця ОСОБА_2 не мають.

Крім того, в матеріалах справи містяться неодноразові звернення ОСОБА_1 до Солом`янського управління поліції у м. Києві, в яких останній було повідомлено про відсутність обставин, що підтверджували б здійснення ОСОБА_2 погроз, пошкодження майна ОСОБА_1 , чи причетності до незаконного обігу наркотичних речовин (а.с.11-13).

Так, відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

При цьому відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом вказаної статті ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, доказів, які б вказули на неправомірність дій відповідача стосовно позивача та завдання останній матеріальної шкоди, зокрема, шляхом пошкодження її майна, не надано та матеріали справи не містять.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів вини ОСОБА_2 у спричиненні позивачу матеріальних збитків та як наслідок, недоведеність з боку позивача причинно-наслідкового зв"язку між пошкодженням майна позивача та діями відповідача.

З огляду на те, що у матеріалах справи відсутні належні докази протиправної поведінки та вини ОСОБА_2 , у заподіянні матеріальної шкоди позивачу та як наслідок, відсутні усі елементи складу цивільного правопорушення, суд приходить до висновку, що позов в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних, зокрема фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.п. 4, 5, 9 постанови ПВСУ від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивачем не доведено неправомірність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою, а тому доводи позивача про заподіяння їй моральної шкоди суд відхиляє.

Крім того, цивільно-правова відповідальність за заподіяну моральну шкоду не може наступити по відношенню до відповідача, тому що відсутні ознаки цивільного правопорушення.

З огляду на викладене вище, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, , ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.М. Букіна