ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3820/19 Справа № 205/7302/17 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна, ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріального збитку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ СК Провідна та ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди (а.с.2-4).

Позов мотивований тим, що 25 жовтня 2016 року у м. Дніпро з вини ОСОБА_2 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача марки «Дачія», д/н НОМЕР_1.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року визнано винним ОСОБА_2 вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА».

ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА», як страховик ОСОБА_2, здійснила виплату позивачу страхового відшкодування в меншому розмірі ніж визначено звітом № 2311/16/16 від 11.11.2016р., який зроблений на замовлення позивача.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позову позивач просить суд, стягнути із ПрАТ «Страхова компанія«ПРОВІДНА» на свою користь матеріальну шкоду в сумі 12 470,12 грн.; стягнути із ОСОБА_2 на свою користь витрати на оплату експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 1 000,00 грн., а також, франшизу в сумі 500,00 грн.; стягнути із відповідачів на свою користь в рівних частинах судові витрати на загальну суму 3 500,00 грн. та судовий збір в сумі 640,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 суму франшизи в розмірі 500,00 грн.; вирішено питання стосовного судових витрат; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що здійснивши на користь позивача виплату страхового відшкодування в сумі 26 228,47 грн. на підставі проведеної оцінки вартості заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу, яку було проведено як на підставі та після безпосереднього огляду пошкодженого майна (акт №4144 експертного дослідження автотоварознавця від 03 листопада 2016 року а.с.46-50), зобовязання співвідповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» по відшкодуванню шкоди є припиненим. У звязку із чим, майнові вимоги позивача, що ґрунтуються на висновку №2311/16/16 від 11.11.2016 року повторного експертного дослідження складеного судовим експертом ОСОБА_3 та фактично зводяться до незгоди із розрахунком розміру майнової шкоди, вважаються судом безпідставними та незаконними. Також судом вважаються незаконними вимоги позивача в частині заявлених до присудження із співвідповідача ОСОБА_2 понесених на оплату замовленої оцінки витрат в сумі 1000 грн., оскільки дані витрати не є збитками у розумінні ст.22 ЦК України. Оскільки у відповідності до положень ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок, сума у розмірі 500 грн., як збитки позивача, належать до стягнення із співвідповідача на користь потерпілого в наслідок дорожньо-транспортної події позивача ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції постановлене передчасно без з'ясування всіх обставин справи, що мають бути встановлені для правильного вирішення цієї категорії справ.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 25 жовтня 2016 року об 07-40 год. На перехресті вул.. Січових Стрільців та вул.. Бородинської у м. Дніпрісталась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Dacia Logan», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Hyundai Accent», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, внаслідок якої обидва автомобілі зазнали механічних ушкоджень, а позивачу завдано майнової шкоди, згідно висновку №4144 експертного дослідження автотоварознавця від 03 листопада 2016 року, у сумі 26 728,47 грн. (а.с.46-50).

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року співвідповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. В межах визначеного полісом №АЕ/4697292 страхового ліміту, ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на користь потерпілого позивача у справі здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 26 228,47 грн., за винятком франшизи в сумі 500,00 грн. (з.а.с.12).

Не погодившись із складеним 03 листопада 2016 року висновком експертного дослідження щодо розміру майнової шкоди, позивач за власною ініціативою, повторно за участю судового експерта ОСОБА_3 провів повторну оцінку пошкодженого транспортного засобу про що свідчить висновок № 2311/16/16 від 11 листопада 2016 року, згідно якого вартість завдано майнової шкоди становить39 198,59 грн. (а.с.13-17).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ СК Провідна здійснивши на користь позивача виплату страхового відшкодування в сумі 26 228,47 грн., а тому зобовязання страхової компанії по відшкодуванню шкоди є припиненим, а тому із відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню франшиза в розмірі 500 грн., а інші вимоги є необгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції.

Статтями 3, 22, 29, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено що для здійснення виплати страхового відшкодування необхідно провести оцінку вартості заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу, яка здійснюється на підставі та після безпосереднього огляду пошкодженого майна.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року, договір страхування це письмова угода між страхувальником страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст.1187 ЦК України Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

У відповідності до ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

При цьому потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов'язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1192 ЦК України підстав.

За ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (йогоправонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземним транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву прострахове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Таким чином, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом передпотерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Посилання ОСОБА_4 на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги висновок експерта ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки вартість відновлюваного ремонту визначено страховою компанією на підставі звіту незалежного експерта відповідно до вимог статей 12, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме після ДТП та сплачено на користь позивача визначену суму страхового відшкодування та після цієї виплати позивач звернувся вже до експерта ОСОБА_3, фактично не погодившись із сумою страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів фактичного розміру шкоди є помилковими та суперечить ч. 1 ст. 22 ЦК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_5