КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6648/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Журби С.О., Таргоній Д.О.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення позову у складі судді Панченко О.М. у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» Пантіної Л.О., ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванов Павло Юрійович, про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до відповідачів ПАТ «Український Професійний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Л.О., ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів відступлення прав вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором.

У жовтні 2017 року позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року заяву позивача задоволено.

Заборонено ОСОБА_2 та будь - якій іншій особі у будь - який спосіб відчужувати (в тому числі укладати правочини, які у подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження) спірного житлового приміщення: квартири НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 95,20 кв.м., жилою площею 53,50 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_3;

ЗабороненоОСОБА_2 та будь - якій іншій особі вчиняти дії щодо реєстрації та перереєстрації прав власності на спірне нерухоме майно - квартиру НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 95,20 кв.м., жилою площею 53,50 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.39-40 т.1).

21.02.2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про зустрічне забезпечення позову шляхом зобов'язання позивачку ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва грошові кошти в розмірі 1 738 880 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року заяву відповідача ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення позову повернуто заявнику.

27 лютого 2019 року ОСОБА_2 повторно звернувся до суду із заявою про зустрічне забезпечення позову шляхом зобов'язання позивача ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва грошових коштів у розмірі 1 738 880 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення заяви про зустрічне забезпечення позову і повернення судового збору.

У судовому засіданні ОСОБА_3 було подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з тим, що її представник - адвокат Доценко В.О. не зможе прийняти участь в розгляді справ з причин перебування у відрядженні від 16-го до 18-го квітня в місті Дніпро в Дніпровському апеляційному суді.

Проте, не було надано доказів на підтвердження іншого судового засідання та участі в ньому адвоката Доценко В.О., у зв'язку з чим клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату було відхилено.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що не доведено необхідності у застосуванні зустрічного забезпечення позову.

Такі висновки не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

За ч.1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення) і тому питання щодо зустрічного забезпечення є правом, а не обов'язком суду.

Згідно з ч.5 ст.154 ЦПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову.

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

За ч.ч.2, 4 ст.154 ЦПК України зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов'язаних із забезпеченням позову.

Згідно з ч.ч.7-9 ст.154 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення. Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення. Особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

При розгляді заяви про зустрічне забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з п.43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Проте, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Отже, невжиття заходів як забезпечення позову так і зустрічного забезпечення, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо заходів зустрічного забезпечення позову, то вони застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як вбачається зі змісту заяви, в обґрунтування необхідності застосування зустрічного забезпечення позову шляхом зобов'язання позивача внесення коштів на депозитний рахунок суду у розмірі 1 738 880, 00 грн. відповідач зазначав, що внесення позивачкою зазначеної суми коштів буде цілком співмірним із заходами забезпечення позову та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку з забезпеченням позову.

Проте, суд першої інстанції помилково вважав, що відповідачем належним чином не обгрунтовано необхідності застосування зустрічного забезпечення позову, оскільки саме по собі вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони заявнику вчиняти будь - які дії щодо майна позивачки не свідчить про те, що майновий стан позивачки або її дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові і прийшов до помилкового висновку щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення.

В ухвалі суду зазначено, що відповідачем належним чином не обґрунтовано необхідності застосування зустрічного забезпечення позову, оскільки саме по собі вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони заявнику вчиняти будь-які дії щодо майна позивача не свідчить про те, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову у випадку відмови у позові.

Проте, ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 04.03.2019 року є необґрунтованою.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Пунктом 2 ч.3 ст.154 ЦІІК України передбачено, що суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивачки або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

За ч.4 ст.154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитный рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Згідно наданої довідки приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного A.B. від 18.02.2019 року №57253050 погашення заборгованості з позивачки на користь відповідача 2 не здійснюється і сума заборгованості позивачки залишається незмінною.

За результатами перевірки майнового стану у позивачки є квартира, яка перебуває в іпотеці (адреса: АДРЕСА_2), іншого майна у позивачки, на яке можна звернути стягнення, не виявлено. Також позивачка не отримує доходів, на які можна звернути стягнення.

Так як у позивачки не має майна, на яке можна звернути стягнення, а це в свою чергу може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків Відповідача 2, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову у випадку відмови судом у задоволенні позовної заяви позивачки, тому колегія суддів приходить до висновку, що є підстави для задоволення заяви Відповідача 2 про зустрічне забезпечення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з п.4 Договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, за відступлення права вимоги за Основним договором, новий кредитор ОСОБА_2 сплатив первісному кредитору грошові кошти у розмірі 479 800,00 гри. (чотириста сімдесят дев'ять тисяч вісімсот гривень 00 копійок).

Так як позивачка не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, то відповідачем 2 була направлена 08.09.2017 року вимога про усунення порушення по Кредитному договору №126 від 26.02.2007 року.

16.09.2017 року позивачка отримала вимогу про усунення порушення по Кредитному договору №126 від 26.02.2007 року.

В порядку ч.2 ст.38 ЗУ «Про іпотеку» після спливу 30 днів з моменту отримання вказаної вимоги Відповідач 2 набув право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Проте, станом на 27.10.2017 року таке звернення стягнення вже було неможливим через вжиття заходів забезпечення позову (заборону відчужувати квартиру).

Отже, як стверджує Відповідач 2 (апелянт) , внаслідок вжитих заходів забезпечення позову він позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку і йдеться про збитки для нього у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди.

Апелянт вважав, що розмір вказаних збитків дорівнює вартості предмету іпотеки і вжиті заходи забезпечення позову фактично мають наслідком спричинення йому збитків у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди в загальному орієнтовному розмірі 1 738 880,00 грн., яких він може зазнати у зв'язку із забезпеченням позову.

Вважав, що співмірним заходом зустрічного забезпечення є орієнтовна вартість квартири у розмірі 1 738 880,00 грн. і захід зустрічного забезпечення позову є співмірним із заходом забезпечення позову та розміром збитків, яких він може зазнати у зв'язку із забезпеченням позову.

Також апелянт стверджує, що судова справа та забезпечення позову, вжите судом, використовується позивачкою виключно з метою ухилення від погашення на його користь заборгованості за відповідним кредитним договором шляхом звернення стягнення на вищезгаданий предмет іпотеки (як в судовому, так і позасудовому порядку).

Так, позивачка не вживає жодних дій по погашенню наявної заборгованості.

Накладення арешту на предмет іпотеки жодним чином не зачіпає та не звужує прав та інтересів позивачки, яка продовжує безперешкодно користуватися предметом іпотеки. В той же час вказаним арештом суттєво зачіпаються права та інтереси апелянта, якого позбавлено можливості на законних підставах звернути стягнення на предмет іпотеки та користуватися вже своєю власністю на власний розсуд, отримуючи, зокрема, дохід від здавання предмету іпотеки в оренду.

Тобто, за твердженнями апелянта, вжиття заходів забезпечення позову фактично має наслідком спричинення йому збитків у вигляді упущеної вигоди.

Відповідно до ст.154 ЦПК України зустрічне забезпечення допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, тільки у випадку забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

При розгляді клопотання про зустрічне забезпечення позову, суд мас врахувати практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з п.43 Рішення у справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Проте, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Отже, вжиті заходи забезпечення позову призвели до фактичного невиконання рішення суду щодо стягнення з позивачки грошових коштів, а відтак і до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, Відповідач 2 належним чином обґрунтував необхідність застосування зустрічного заходу забезпечення позову та надав суду всі необхідні докази щодо майнового стану позивачки, які можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків Відповідача 2.

За наявності доказів щодо майнового стану позивачки застосування заходів зустрічного забезпечення є не правом, а обов'язком суду.

Упущена вигода є тоді, коли вона викликана фактом невиконання зобов'язання за кредитним договором, а не у зв'язку із забезпеченням позову.

Колегія суддів вважає, що вартість в 479 800 грн (яку новий кредитор ОСОБА_2 сплатив первісному кредитору) і є розміром збільшення заборгованості за кредитом саме за період дії забезпечення.

В той же час ні до суду першої інстанції ні до суду апепляційної інстанції апелянтом не надано ніякого розрахунку збільшення вартості заборгованості за кредитом, а саме, документів, на підставі яких суд міг би вирахувати розмір такого збільшення заборгованості за кредитом (відсотків, пені, штрафів, тощо).

За таких умов апеляційний суд вважає необхідним обмежити розмір зустрічного забезпечення сумою в 479 800 грн.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року слід скасувати, а заяву ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення задовольнити та зобов'язати ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок суду НОМЕР_3, код утримувача 26268059, банк отримувача ДКСУ м.Київ, код банку отримувача 820172, грошові кошти в якості зустрічного забезпечення у розмірі 479800 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» Пантіної Л.О., ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванов Павло Юрійович, про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) внести на депозитний рахунок суду НОМЕР_3, код утримувача 26268059, банк отримувача ДКСУ м.Київ, код банку отримувача 820172, грошові кошти в якості зустрічного забезпечення у розмірі 479800 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: