Дата документу 10.04.2019 Справа № 320/5432/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/5432/18 Головуючий у 1 інстанції: Калугіна І. О. Провадження № 22-ц/807/1383/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

за участі:

представника ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» - адвоката Коваленка Д.О.

представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Сєрова М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ОЛІС ЛТД» у особі генерального директора Павлухіна Костянтина Анатолійовича на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Оліс ЛТД», третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зняття арешту з квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 20 січня 2006 року при примусовому виконанні наказу № 26/20 від 24 лютого 2005 року, виданого господарським судом Запорізької області, про стягнення з ПП ОСОБА_4 на користь ТОВ фірма «Оліс ЛТД» заборгованості у розмірі 62 951,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у жовтні 2005 року постановою державного виконавця ДВС у м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області Пожидаєвої О.В. було відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 26/20 від 24 лютого 2005 року, виданого господарським судом Запорізької області, про стягнення з ПП ОСОБА_4 на користь ТОВ фірма «Оліс ЛТД» заборгованості у розмірі 62 951,12 грн. Здійснюючи заходи примусового виконання, 20 січня 2006 року постановою державного виконавця Пожидаєвої О.В. був накладений арешт на належну їй квартиру АДРЕСА_1.

12 червня 2018 року вона звернулася до Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області із заявою про зняття арешту з квартири. Листом від 22 червня 2018 року Мелітопольський міськрайонний відділ ДВС повідомив їй, що на теперішній час виконавче провадження про стягнення з неї на користь ТОВ фірма «Оліс ЛТД» заборгованості на примусовому виконанні у Мелітопольському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Запорізькій області не перебуває. У 2007 році за виконавчим провадженням відносно ПП ОСОБА_4 була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Виконавчий документ повернуто у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення і вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними.

Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 23 грудня 2004 року зареєстрований договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_8 є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1. Таким чином арешт, накладений 20 січня 2006 року постановою державного виконавця на зазначену квартиру є незаконним, оскільки порушує її право користування та розпорядження нею, тому просила звільнити її квартиру з-під арешту.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 січня 2019 року позов задоволено.

Знято арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 20 січня 2006 року при примусовому виконанні наказу № 26/20 від 24 лютого 2005 року, виданого господарським судом Запорізької області, про стягнення з ПП ОСОБА_4 на користь ТОВ фірма «Оліс ЛТД» заборгованості у розмірі 62 951,12 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» у особі генерального директора Павлухіна К.А. подало до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу з боку позивача не надійшло, що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення адвоката ТОВ фірма «Оліс ЛТД», який підтримав апеляційну скаргу, пояснення адвоката Сєрова М.І. як представника позивача ОСОБА_4, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Запорізької області № 26/20 від 09 грудня 2004 року задоволено позов ТОВ фірма «Оліс ЛТД» до приватного підприємця ОСОБА_4 про стягнення 62211,01грн. /а.с. 90/.

01 березня 2006 року постановою державного виконавця ДВС у місті Мелітополь та Мелітопольському районі Запорізької області Пожидаєвої О.В. № 9 стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_4 виконавчий збір у розмірі 6295,11грн. /а.с. 7/.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (дата формування 22 травня 2018 року) постановою державного виконавця ДВС у місті Мелітополь та Мелітопольському районі Запорізької області Пожидаєвої О.В. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та оголошено заборону на її відчуження /а.с. 8/.

Листом в.о. начальника Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Доля В.В. № 169-41/35878 від 22 червня 2018 року надано інформацію, що на теперішній час виконавче провадження про стягнення з ПП ОСОБА_4 на користь ТОВ «Оліс ЛТД» не перебуває на примусовому виконанні у Мелітопольському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. У 2007 році за виконавчим провадженням відносно ПП ОСОБА_4 була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, накладений на майно арешт не скасовувався. Для вирішення вищевказаного питання запропоновано звернутися до суду /а.с. 9/.

Згідно довідки «ВП-спецрозділ», отриманої 21 серпня 2018, виконавчий документ про стягнення з ПП ОСОБА_4 на користь ТОВ фірми «Оліс ЛТД» 62211,01грн. основного боргу, 622,11грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу повернутий стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними /а.с. 70/.

З Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що 23 грудня 2004 року зареєстрований договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_8 є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1, належної на праві власності ОСОБА_4 /а.с. 67/.

Крім того, вбачається, що до теперішнього часу ця квартира перебуває під арештом, накладеним постановою державного виконавця Пожидаєвої О.В. від 20.01.2006р. ( стягувач - ТОВ фірма «Оліс ЛТД», боржник ОСОБА_4).

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що виконавчий документ, за яким би відбувалось стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів, на примусовому виконанні у Мелітопольському ВДВС не перебуває, цей документ був повернутий стягувачу ще у 2007р., але арешт державним виконавцем знято не було, тому вказаний арешт перешкоджає позивачу користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, та підстав для збереження арешту не мається. Крім того, суд вважав, що цей арешт унеможливлює звернення стягнення на квартиру як іпотечне майно, що перебуває в іпотеці іншої особи, відмінної від стягувача у цій справі.

В скарзі відповідач наголошує на тому, що йому не відомо про те, що виконавчий документ був повернутий йому у зв»язку з відсутністю майна у боржника, оскільки йому як стягувачу виконавчий документ з відділу ДВС не надходив. Вказує, що повернення виконавчому документу з вказаних підстав не позбавляє його права знову звернути його до виконання, а згідно із положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» при поверненні виконавчого документа за такими підставами арешт з майна боржника не знімається.

Перевіривши вказані доводи скарги, колегія приходить до таких висновків.

Під час перебування виконавчого документа на виконанні ДВС у місті Мелітополь та Мелітопольському районі Запорізької області у 2006-2007рр. діяв ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції закону № 606-ХІУ від 21.04.1999р.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999). виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Аналогічна норма міститься у новому ЗУ «Про виконавче провадження» у ред. ЗУ № 1404-УІІІ від 02.06.2016р., а саме, п. 2 ч. 1 стаття 40, який діє під час вирішення цього спору.

У разі завершення виконавчого провадження з цих підстав, у відповідності до статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (ред. ЗУ № 606-ХІУ) державний виконавець має зняти арешт з майна, зокрема, за заявою сторони виконавчого провадження. Вказана норма діяла на момент завершення виконавчого провадження в 2007р.

З матеріалів справи вбачається, що, повертаючи виконавчий документ стягувачу у

2007р., державний виконавець арешту з квартири ОСОБА_4 не знімав, та на теперішній час не може його зняти поза межами виконавчого провадження, яке значиться як завершене.

Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції. чинній з 05.10.2016р.) унормовано, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження.

Отже, за диспозицією вказаної норми, чинність арешту на теперішній час не припиняється у випадку повернення стягувачу виконавчого документа у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Тому, враховуючи, що такий стягувач, зокрема, у цій справі ТОВ фірма «Оліс ЛТД», може повторно пред»явити виконавчий документ на примусове виконання, законодавець виключив можливість припинення чинності арешту у такому випадку.

Встановлено та сторони не заперечували цих обставин, що ОСОБА_4 як боржник взагалі не виконувала рішення господарського суду на користь стягувача ТОВ фірма «Оліс ЛТД», останній за його ствердженнями виконавчий документ, повернутий виконавчою службою, не отримував, а тому підстав на теперішній час для зняття арешту у суду не малось.

В ході апеляційного розгляду справи представник апелянта вказував, що ними до господарського суду подано заяву про видачу дубліката наказу господарського суду у справі № 26/20 від 24.02.2005р. та поновлення пропущеного строку для його пред»явлення до виконання.

В той же час, представником позивача - адвокатом Сєровим М.І. надано ухвалу господарського суду Запорізької області від 12.03.2019р. про відмову в задоволенні вказаної заяви.

Представник ТОВ фірма «Оліс ЛТД» пояснив, що про результати розгляду заяви йому не відомо, копію вказаної ухвали ними не отримано, та наразі після її отримання товариство має намір оскаржувати цю ухвалу.

Отже, колегія вважає, що на теперішній час не можна вважати вказану ухвалу господарського суду такою, що набрала законної сили, на що, зокрема, вказує і її оформлення, на копії якої не зазначено про набрання нею чинності та відсутня печатка суду.

Таким чином, доки вказане судове рішення господарського суду не набере чинності, підстав для скасування арешту з квартири позивача колегія не вбачає.

Що стосується висновків суду про порушення прав заставодержателя цієї квартири, оскільки квартира перебуває в іпотеці у ОСОБА_8, то колегія вважає їх неспроможними, оскільки позивач як іпотекодавець не може ставити питання в позові про захист інтересів іншої особи - іпотекодержателя, на представництво інтересів якої він повноважень не надав.

Порушення ж інтересів ОСОБА_4 як іпотекодавця вказаним арештом належної їй квартири, що перебуває в іпотеці ОСОБА_8, не доведено позивачем, оскільки остання не надала доказів про ініціювання іпотекодержателем процедури задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановляючи нове рішення, колегія вирішує згідно з вимогами статті 141 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають компенсації відповідачеві за рахунок позивача у зв»язку із задоволенням апеляційної скарги.

Так, відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1216,64 грн. ( а.с. 143), але фактично належало заплатити 1057,20 грн. (розрахунок: 704,80 х 150 : 100). Тому за рахунок позивача відповідачу компенсується судовий збір в сумі 1057,20 грн., а решта суми у розмірі 159,44 грн. за його заявою може бути повернута з державного бюджету як зайво сплачена.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ОЛІС ЛТД» у особі генерального директора Павлухіна Костянтина Анатолійовича задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 січня 2019 року у цій справі скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 про зняття арешту з квартири.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Оліс ЛТД» в сумі 1057 (одна тисяча п»ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.