ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1467/18 Номер провадження 22-ц/814/979/19Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - судді - Одринської ТВ.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу за позовом Лубенського комунального житлово - експлуатаційного управління до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 серпня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. В свою чергу, відповідач, як споживач послуг, належним чином не здійснює оплату за спожиті послуги, внаслідок чого виникла заборгованість, яку позивач прохає стягнути.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 серпня 2018 року позовні вимоги Лубенського комунального житлово - експлуатаційного управління до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Лубенського комунального житлово - експлуатаційного управління 3494 грн. 84 коп. заборгованості за надання послуг з утримання будинку та прибудинкових територій, інфляційні втрати в розмірі 2222 грн. 61 коп., 3 % річних в розмірі 294 грн. 04 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління по 1762 грн. 00 коп. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволені позову - відмовити. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано строки позовної давності, оскільки заборгованість виникла з 2013 року, а позивач звернувся до суду з позовними вимогами лише у 2018 році. Крім того зазначив, що за спірною адресою не проживає, послугами позивача не користується, тому не має обов'язку сплачувати за них.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач є власником квартири та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

ЛК ЖЕУ є комунальним підприємством Лубенської міської ради, яке надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій за вищевказаною адресою.

Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради №7 від 23.01.2013 року та №307 від 23.12.2015 року були встановлені тарифи на послуги з утримання будинків та споруд прибудинкових територій по кожному будинку окремо для Лубенського КЖЕУ, зокрема по АДРЕСА_1 (Додаток 1). Перелік послуг містить 11 найменувань /а.с.17/.

Між сторонами існує спір щодо розмір заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно виписки за комунальні послуги відповідачу за період з вересня 2013 року по жовтень 2016 року нарахована заборгованість в сумі 3494 грн. 84 коп. /а.с.9/.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання його умов не допускається.

Статтею 526 ЦК України законодавчо закріплено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Як встановлено судом першої інстанції, договір між учасниками справи не укладався, внаслідок ухилення відповідача.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

В свою чергу, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Свої зобов'язання по наданню послуг з утримання будинку та прибудинкової території позивачем виконано, відповідачем, в порушення вимог статей 526, 714 ЦК України, обов'язок по сплаті послуг належним чином не виконується.

Статтею 322 Цивільного кодексу України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном.

Згідно ст.20 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», частка в загальному обсязі обов'язкових платежів на утримання і ремонт неподільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі приміщень, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Частка в загальному обсязі обов'язкових платежів на утримання і ремонт загального майна та в інших спільних витратах у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі приміщень, що перебувають у користуванні фізичних або юридичних осіб.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на фактичне не проживання у спірному будинку не може бути підставою для звільнення його від витрат, пов'язаних з утримання житлового будинку та прибудинкової території, оскільки утримання будинку та прибудинкової території проводиться з метою збереження та належного безпечного функціонування житла, а споживач має нести відповідні витрати незалежно від того, чи проживає він у квартирі.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з вересня 2013 року по жовтень 2016 року утворилась заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг в сумі 3494 грн. 84 коп., втрати від інфляції в сумі 2222 грн. 61 коп., 3 % річних в розмірі 294 грн. 04 коп., всього - 6011 грн. 49 коп., що підтверджується випискою з загального рахунку по квартирі АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2/а.с.9,10/.

Відповідач не погоджуючись з даним розміром заборгованості, вказує що до вказаної заборгованості необхідно застосувати строки позовної давності.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи позивачем строк позовної давності не пропущено, оскільки позивач своєчасно звернувся до суду про захист своїх прав, оскільки 26.10.2016 року за заявою ЛК ЖЕУ Лубенським міськрайонним судом був винесений судовий наказ №539/3156/16-ц про стягнення з відповідачів заборгованості, який в подальшому був скасований ухвалою суду від 01.02.2017 року за заявою відповідача / а.с.8/.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму заборгованості із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з несвоєчасним проведенням оплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, ОСОБА_2 нараховано інфляційні витрати та три проценти річних від простроченої суми, які підлягають стягненню з останнього.

Апелянт вказує про невірний розрахунок інфляційних витрат, в зв'язку з не наданням позивачем довідки з Управління статистики з рівнем інфляції за 2013-2016 рр, проте колегія суддів вважає, що ненадання вказаної довідки не вплинуло на правильність розрахунків щодо нарахування інфляційних витрат.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 серпня 2018 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________ О.О.Панченко ______________ В.П.Пікуль