Постанова

Іменем України

22 квітня 2019 року

місто Київ

справа № 286/2210/16-ц

провадження № 61-10487св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Талько О. Б., Коломієць О. С. ,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_4 у серпні 2016 року звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у подальшому уточненим, просила на відшкодування матеріальних збитків стягнути з відповідачів в солідарному порядку 102 997, 24 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000, 00 грн з кожного, а також просила розподілити судові витрати.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1. 18 серпня 2013 року приблизно о 17:00 год. за зазначеною адресою сталася пожежа, внаслідок якої знищено декілька приміщень, будівельні матеріали та садові інструменти, пошкоджено альтанку, стіни та дах будинку. За цим фактом розпочато досудове розслідування, під час якого встановлено, що пожежа виникла на території сусіднього домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, в якому зареєстровані та проживають відповідачі. Внаслідок пожежі, яка виникла з вини відповідачів на території їхнього домоволодіння, позивачу завдано значних матеріальних збитків. Також позивач зазнала душевних страждань у зв'язку із знищенням та пошкодженням її майна.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідачі позов не визнали, пояснили, що не є власниками домогосподарства, заподіювача шкоди не встановлено, коли саме була розміщена копа соломи не встановлено.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 02 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 65 942, 10 грн на відшкодування майнової шкоди, 5 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди, а також 3 853, 30 грн понесених судових витрат. В іншій частині вимог позову відмовлено.

Вирішення процесуальних питань під час виконання рішення суду у справі

Зазначене рішення суду апеляційної інстанції звернуто до примусового виконання.

Старший державний виконавець Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Ковальчук М. Є. у червні 2017 року у межах виконавчого провадження № 53420734 з примусового виконання виконавчого листа № 286/2210/16, виданого 06 лютого 2017 року Овруцьким районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 65 942, 10 грн на відшкодування майнової шкоди, 5 000, 00 грн - моральної шкоди та судових витрат у розмірі 3 853, 30 грн, звернувся до Овруцького районного суду Житомирської області із поданням про надання дозволу на звернення стягнення на житловий будинок боржника, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, право власності на яке не зареєстровано.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду подання державного виконавця

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 11 липня 2017 року відмовлено у наданні дозволу старшому державному виконавцю Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на звернення стягнення на нерухоме майно боржника під час виконання рішення суду у цій справі.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтовувалась тим, що з наданих державним виконавцем доказів в Овруцькому районному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суми більшої ніж 70 000, 00 грн на відшкодування завданої шкоди. Про вартість будинку, в якому проживає боржник, будь-яких доказів суду не надано. Як пояснила у судовому засіданні виконавець, з боржника стягується 20 % від доходу (пенсія) на користь стягувача, тобто рішення суду виконується, оскільки зазначений будинок є єдиним місцем проживання боржника та її трьох синів, тому подання не підлягає задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 11 липня 2017 року скасовано та постановлено нову. Надано старшому державному виконавцю Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Ковальчук М. Є дозвіл на звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 320, 00 грн судового збору.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на положення частини сьомої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», яке регулює порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, а її частина сьома передбачає, що у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виходячи від протилежного, у цьому випадку сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням (74 795, 40 грн) перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати (64 000, 00 грн), а тому заборона на звернення стягнення на житло боржника, навіть якщо воно є його єдиним житлом, відсутня. Вартість будинку в цьому випадку не має правового значення.

Звернути стягнення на земельні ділянки сільськогосподарського призначення не видається можливим через дію мораторію на їх продаж.

Наявності інших коштів, крім пенсійних виплат, та майна, окрім зазначеного, не встановлено. Стягнення з таких коштів не може перевищувати 20 %. За весь час, що триває виконавче провадження, тобто за шість місяців, стягувач отримала на відшкодування завданої шкоди лише 1 109, 67 грн, чим порушуються розумні строки виконання судового рішення.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_5 у жовтні 2017 року звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2017 року, просила оскаржувану ухвалу скасувати, залишити в силі ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 11 липня 2017 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції під час розгляду подання державного виконавця не врахував ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року про зупинення виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року. У заявника наявний дохід у вигляді пенсії, рухоме майно, земельні ділянки, за рахунок яких можливе виконання зазначеного рішення суду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Овруцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області просив врахувати всі обставини справи, ухвалити правомірне та обґрунтоване рішення. Відділ державної виконавчої служби зазначив, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року.

ОСОБА_4 у відзиві на касаційну скаргу просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2017 року.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржуване судове рішення в цілому відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України 2004 року, а отже касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою старшого державного виконавця Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Ковальчук М. Є. від 16 лютого 2017 року відкрито виконавче провадження № 53420734 з примусового виконання виконавчого листа № 286/2210/16-ц, виданого 06 лютого 2017 року Овруцьким районним судом Житомирської області, про стягнення з ОСОБА_5 (боржника) на користь ОСОБА_4 (стягувача) 65 942, 10 грн на відшкодування майнової шкоди, 5 000, 00 грн - на відшкодування моральної шкоди, 3 853, 30 грн судових витрат, а разом на суму 74 795, 40 грн.

Із відповіді Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області встановлено, що після смерті 10 листопада 2008 року ОСОБА_10 заведена спадкова справа у зв'язку з поданням заяви про прийняття спадщини за законом від дружини померлого ОСОБА_5, яка проживає в с. Антоновичі Овруцького районуЖитомирської області, та у зв'язку з поданням заяв про відмову від спадщини від дітей померлого.

ОСОБА_5 на праві власності належать земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Словечанською сільською радою Овруцького району Житомирської області видана довідка про те, що згідно з погосподарською книгою житловий будинок АДРЕСА_3 зареєстрований за ОСОБА_5 Раніше зазначений житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_10, чоловіку боржника. Зважаючи на наведене, право власності за боржником на спірний житловий будинок в установленому законом порядку не зареєстровано.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до статті 377 ЦПК України 2004 року питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, а також про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з частиною сьомою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

За правилом частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Встановивши фактичні обставини, апеляційний суд правильно визначив норми права, які підлягають застосуванню, правильно їх застосував із дотриманням норм процесуального права.

Доводи заявника про те, що розгляд подання відбувся без участі сторін виконавчого провадження спростовуються правилами частини другої статті 377 ЦПК України 2004 року.

В оцінці доводів касаційної скарги про неврахування апеляційним судом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року, якою зупинено виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року, Верховний Суд врахував таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

На момент звернення до суду з поданням державного виконавця, зокрема 26 червня 2017 року, та розгляду цього подання судом першої інстанції, питання про зупинення виконання рішення у цій справі судом касаційної інстанції не було вирішено, а тому перешкоди у зверненні до суду для вирішення питань, які виникають під час виконання рішення суду у справі, у державного виконавця були відсутні.

При цьому, на момент звернення державного виконавця з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, ухвала суду касаційної інстанції про зупинення виконання рішення у справі також була відсутня.

В оцінці законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали апеляційного суду Верховний Суд врахував, що у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави, визначені у статті 201 ЦПК України 2004 року, для зупинення провадження у справі з вирішення подання державного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина перша стаття 303 ЦПК України).

Заявником у касаційній скарзі не наведено, які порушення норм процесуального чи неправильного застосування норм матеріального права під час вирішення питання про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника допущено апеляційним судом.

Дослідивши зібрані у справі докази, встановивши фактичні обставини, апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу по суті в межах доводів апеляційної скарги та встановивши порушення судом першої інстанції норм процесуального права ухвалив нове рішення у справі.

Верховний Суд врахував, що доводи касаційної скарги стосуються тільки неврахування апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги наявності ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року, якою зупинено виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року. Інших доводів у касаційній скарзі не наведено.

В оцінці наведеного необхідно враховувати, що Відділом державної виконавчої служби під час розгляду апеляційної скарги та під час касаційного провадження надано пояснення про те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року, що свідчить про обізнаність державного виконавця про зупинення виконання рішення у справі.

Розгляд апеляційним судом подання державного виконавця, поданого до зупинення виконання рішення у справі, в межах доводів апеляційної скарги не порушує права боржника, оскільки виконання такої ухвали до поновлення виконання рішення у справі є неможливим, державний виконавець підтвердив, що обізнаний про зупинення виконання рішення у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на наведене, доводи касаційної скарги зводяться лише до незгоди з прийнятим судовим рішенням, висновки суду апеляційної інстанції не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак