Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 686/8620/16-ц

провадження № 61-18473св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Лісовогринівецька сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2,

третя особа - Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року у складі судді Демінської А. А. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 06 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Грох Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2, третя особа - Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області (далі - Хмельницька РДА), про визнання незаконними і скасування рішень сільської ради та свідоцтва про право власності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що розпорядженням Хмельницької РДА від 06 грудня 2012 року №2444/2012 йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення (рілля)) для ведення садівництва площею 0,12 га. Зазначена земельна ділянка на той час була розташована на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району за межами населених пунктів, однак рішенням 15-ї сесії Хмельницької районної ради від 06 березня 2013 року № 39-15/2013 було змінено межі сіл Лісові Гринівці та Скаржинці Лісовогринівецької сільської ради та згідно з проектом землеустрою включено в межі села Лісові Гринівці 1182,3109 га земель, у складі яких перебувала і спірна земельна ділянка. 24 січня 2014 року після завершення розробки проекту землеустрою він звернувся із заявою до Лісовогринівецького сільського голови, в якій просив затвердити розроблений проект та передати земельну ділянку в його власність. Рішенням 30-ї позачергової сесії сільської ради шостого скликання від 12 лютого 2014 року № 55 розгляд заяви було відкладено. Після цього він неодноразово звертався до Лісовогринівецького сільського голови, проте його заяву було задоволено лише рішенням 5-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради першого скликання від 25 січня 2016 року № 27, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для ведення садівництва із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення), що розташована на території села Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, та передано йому у приватну власність спірну земельну ділянку (кадастровий номер: НОМЕР_1). Однак рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 19 лютого 2016 року йому було відмовлено в реєстрації права власності на вказану земельну ділянку через те, що право власності на неї вже було зареєстровано за ОСОБА_2 Передача ОСОБА_2 земельної ділянки є незаконною, оскільки він раніше звернувся з письмовою заявою до Лісовогринівецького сільського голови, в якій просив затвердити розроблений проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки, однак розгляд заяви був протиправно відкладено на невизначений строк, протягом якого іншим своїм рішенням в липні 2015 року сільська рада затвердила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж цієї ж земельної ділянки та передала її у власність ОСОБА_2 Такими діями та рішеннями Лісовогринівецької сільської ради було порушено вимоги Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Сесія сільської ради не наділена повноваженнями скасовувати попередні незаконні рішення цієї ж ради, які відповідають Конституції та законодавству України. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив: визнати незаконним та скасувати рішення 8-ї сесії першого скликання Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району від 24 травня 2016 року № 14 про скасування рішення від 25 січня 2016 року № 27 позачергової 5-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради першого скликання «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_1, ОСОБА_1 та надання її у власність»; визнати незаконним та скасувати рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення), що розташована на території села Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, та про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_1) із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва, розташованої за тією ж адресою; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га для ведення садівництва із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення), що розташована на території села Лісові Гринівці Хмельницького району (кадастровий номер ділянки НОМЕР_1) № 27025207, видане на ім'я ОСОБА_2 Відділом реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області 12 грудня 2015 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним рішення 8-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області першого скликання від 24 травня 2016 року № 14 «Про розгляд депутатського запиту ОСОБА_3.» в частині скасування рішення від 25 січня 2016 року № 27 позачергової 5-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради першого скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 та надання її у власність». Визнано недійсним рішення 40-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області шостого скликання від 30 жовтня 2015 року № 126 «Про затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність». Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за індексним номером 49706944, серії СТВ 205725, видане 12 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області на посвідчення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального садівництва, що розташована в селі Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер НОМЕР_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що державну реєстрацію спірної земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера було проведено саме за зверненням ОСОБА_1, яким було дотримано всі необхідні вимоги щодо порядку набуття земельної ділянки у власність, а саме подано відповідні заяви, отримано дозвіл, виготовлено проект, належно його погоджено та передано на затвердження повноважному органу. Зволікання при передачі земельної ділянки у власність мало місце не з вини позивача, а з вини сільської ради, тоді як підстави для відмови в передачі ОСОБА_1 земельної ділянки у власність були відсутні. Позивач вправі був очікувати (починаючи з 07 лютого 2014 року) належного завершення процедури передачі йому земельної ділянки у власність ще до того, як ОСОБА_2 12 серпня 2015 року було подано заяву про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тому право позивача на безкоштовне отримання земельної ділянки у власність було порушено. Зволікання Лісовогринівецької сільської ради уможливило подальшу передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 без вирішення питання щодо надання або відмови у наданні її позивачу. Прийнявши 25 січня 2016 року на позачерговій 5-й сесії Лісовогринівецької сільської ради першого скликання рішення № 27 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 та надання її у власність», сільська рада не вправі була самостійно його скасовувати, оскільки таке рішення є підставою для подальшої державної реєстрації права власності, тобто на його основі виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У січні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 06 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано до спірних правовідносин статі 79-1, 116, 118 ЗК України. Вирішуючи спір, суди не з'ясували, чи перебувала спірна земельна ділянка у користуванні ОСОБА_1, у зв'язку з чим порушили принцип рівності сторін. Висновки судів попередніх інстанцій про неправомірність рішення сільської ради від 12 лютого 2014 року № 55 про відкладення розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є помилковими, оскільки рада має можливість прийняти рішення як про відмову у погодженні проекту, так і залишити клопотання без розгляду, що і було зроблено в даному випадку. ОСОБА_1 не оскаржував зазначене рішення сільської ради, а недійсність такого рішення не встановлена законом. Неправильне застосування судами норм матеріального права призвело до позбавлення його права власності на земельну ділянку, яка була набута ним відповідно до вимог чинного законодавства. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо неправомірного позбавлення його судом права власності на спірну земельну ділянку. Незважаючи на те, що він набув право власності в порядку, визначеному законом, з дотриманням всіх процедур, суд втрутився в це його право без жодних правових підстав.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 квітня 2018 року справу № 686/8620/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України 2004 року).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 303, частини першої статті 304 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України 2004 року.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду в повній мірі не відповідає.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням Хмельницької РДА від 06 грудня 2012 року № 2444/2012 на підставі статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статей 17, 33, 118, ЗК України, пункту 12 Перехідних положень ЗК України, статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677, ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення (рілля)) для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради площею 0,12 га.

Рішенням 15-ї сесії VI скликання Хмельницької районної ради від 06 березня 2013 року № 39-15/2013 було змінено межі сіл Лісові Гринівці та Скаржинці Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та включено в межі села Лісові Гринівці Лісовогринівецької сільської ради 1 182,3109 га земель, встановлено нові межі села Лісові Гринівці загальною площею 1 726,5032 га.

21 жовтня 2013 року Управлінням Держземагентства у Хмельницькому районі на підставі розробленого Приватним підприємством «Діоріт Плюс 1» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради Управлінням Держземагенства у Хмельницькому районі було проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1000 га та присвоєно їй кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21 жовтня 2013 року та від 16 листопада 2015 року, наданими за заявами ОСОБА_1

24 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Лісовогринівецької сільської ради із заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності площею 0,1000 га на території Лісовогринівецької сільської ради та передати її безоплатно у його власність для ведення садівництва.

12 лютого 2014 року рішенням 30-ї позачергової сесії Лісовогринівецької сільської ради шостого скликання № 55 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та надання її у власність» розгляд заяви ОСОБА_1 відкладено до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку за Лісовогринівецькою сільською радою відповідно до статті 125 ЗК України.

12 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Лісовогринівецької сільської ради із заявою про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_1) із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва, яка розташована в селі Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області.

Рішенням 39-ї чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради шостого скликання від 31 серпня 2015 року № 39 Лісовогринівецька сільська рада надала ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_1) із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення індивідуального садівництва, розташованої в селі Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області.

29 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Лісовогринівецької сільської ради із заявою про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення індивідуального садівництва за адресою: село Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, виготовленої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4

Рішенням 40-ї чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради шостого скликання від 30 жовтня 2015 року № 126 Лісовогринівецькою сільською радою було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення індивідуального садівництва, розташованої за вищевказаною адресою і передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1000 га із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення індивідуального садівництва.

23 листопада 2015 року ОСОБА_1 подав до Лісовогринівецької сільської ради повторну заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_1) на території Лісовогринівецької сільської ради та передачу її безоплатно у його власність для ведення садівництва.

10 грудня 2015 року Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

12 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТВ 205725, а саме - земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер НОМЕР_1), яка розташована в селі Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області.

Разом з тим рішенням 5-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради першого скликання від 25 січня 2016 року № 27 було затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для ведення садівництва із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення), що розташована на території села Лісові Гринівці, Хмельницького району, Хмельницької області. Передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,1000 га із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва, що розташована за вищевказаною адресою.

15 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області із заявою про державну реєстрацію його права власності на земельну ділянку, однак 19 лютого 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області йому було відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну земельну ділянку у зв'язку з тим, що заявлене право вже зареєстроване за іншою особою.

Рішенням 8-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради першого скликання від 24 травня 2016 року № 14 «Про розгляд депутатського запиту ОСОБА_3» скасовано ряд раніше прийнятих сільською радою рішень, в тому числі й рішення позачергової 5-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради першого скликання від 25 січня 2016 року № 27 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 та надання її у власність».

Згідно з частинами першою-четвертою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (частини перша, друга статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр»).

Згідно з частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Частинами першою, третьою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

ОСОБА_1, бажаючи одержати безоплатно у власність земельну ділянку для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради, яка на той час знаходилася за межами села Лісові Гринівці та перебувала в державній власності, звернувся із заявою до повноважного органу, який розпоряджався цією земельною ділянкою, - Хмельницької РДА.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною першою статті 186-1 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

З аналізу статті 118 ЗК України випливає, що для отримання безоплатно у власність громадян земельної ділянки відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Такий проект, погоджений Управлінням Держземагентства у Хмельницькому районі, був виготовлений за заявою ОСОБА_1 і поданий ним Лісовогринівецькій сільській раді для затвердження.

Частиною дев'ятою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Погоджуючись з рішенням місцевого суду про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що оскаржуваними рішеннями сільської ради були порушені права ОСОБА_1

Такі висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на неповному з'ясуванні обставин справи та не в повній мірі відповідають вимогам вищенаведених норм матеріального права.

Зокрема, судом не встановлено і не зазначено в оскаржуваному рішенні, які саме права на земельну ділянку мав позивач (володіння, користування, розпорядження) на час прийняття Лісовогринівецькою сільською радою рішень від 30 жовтня 2015 року № 126 про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2, коли і на підставі чого такі права в нього виникли, адже відповідно до положень вищенаведених статті 4 ЦПК України 2004 року, статей 15, 16 ЦК України суд може захистити лише ті права особи, які їй належали і які було порушено відповідачами. Зазначивши про те, що ОСОБА_2 отримав у власність спірну земельну ділянку, яка раніше була сформована на підставі проекту землеустрою, виготовленого на замовлення ОСОБА_1, апеляційний суд залишив поза увагою частину дев'яту статті 79-1 ЗК України, згідно з якою земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї, а також статтю 125 цього Кодексу, якою передбачено, що право власності на земельну ділянку та право постійного користування і право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

За змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК України 2004 року апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті, або доказами, які судом першої інстанції досліджувалися з порушенням установленого порядку.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги та не спростував їх належним чином, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Всупереч усталеній практиці ЄСПЛ, вимогам статей 212, 303, 315 ЦПК України 2004 року апеляційний суд не дослідив належним чином зібрані докази та не спростував переконливих аргументів відповідача про відсутність правових підстав для позбавлення його права власності на земельну ділянку.

Зокрема, апеляційним судом не з'ясовано, чи перебувала спірна земельна ділянка у фактичному користуванні ОСОБА_1 на час надання її у власність ОСОБА_2 з огляду на те, що згідно з частиною п'ятою статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Також апеляційним судом залишено поза увагою те, що відклавши 12 лютого 2014 року розгляд заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою спірної земельної ділянки до моменту реєстрації земельної ділянки за Лісовогринівецькою сільською радою відповідно до статті 125 ЗК України, рада фактично залишила заяву без розгляду.

Судом не з'ясовано, чи було і коли саме зареєстроване право власності на земельну ділянку за радою та у зв'язку з чим заява ОСОБА_1 не була розглянута після відкладення.

Суд не перевірив і не спростував доводів ОСОБА_2 про те, що розпорядженням Хмельницької РДА від 06 грудня 2012 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га, тоді як проект розроблено на земельну ділянку площею 0,10 га. Зазначене протиріччя судом не усунене.

Дійшовши висновку про те, що у власність ОСОБА_2 було передано земельну ділянку, яка не перебувала в його користуванні і яку він не мав права отримувати в порядку приватизації відповідно до пункту «а» частини третьої статті 116 ЗК України, апеляційний суд не дослідив належним чином зібрані докази стосовно того, що спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 на підставі пункту «в» частини третьої цієї статті, тобто як така, що отримана із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

Також апеляційний суд не спростував доводів відповідача ОСОБА_2 про те, що жодним законодавчим актом не встановлено будь-яких переваг особи, що розробила проект землеустрою, на підставі якого було зареєстровано земельну ділянку, перед іншими особами, і що надання дозволу на розробку документації із землеустрою одній особі не є перешкодою для органу місцевого самоврядування у наданні такого дозволу іншим особам. Суд не встановив і не навів в оскаржуваному судовому рішенні правові норми, які містять таку заборону.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки апеляційним судом порушено вищенаведені норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене цим судом рішення не може вважатися законними і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об'єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 06 грудня 2016 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник С. О. Погрібний