КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/6028/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у складі судді Кошель Л.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про скасування як незаконного наказу №475-к від 25 вересня 2018 року про звільнення з роботи, поновлення на роботі на посаді начальника Білоцерківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона, працюючи на посаді начальника Білоцерківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області за контрактом №07/271 від 01.02.2018 року, наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області Галиць Г.К. №475-к від 25 вересня 2018 року була незаконно звільнена з роботи до закінчення терміну дії контракту, а саме, без обґрунтування підстав та з порушенням процедури.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року позов задоволено.

Скасовано наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області №475-к від 25 вересня 2018 року про звільнення ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Білоцерківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 64 617 грн. 52 коп.

Також стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на користь держави 1 409 грн. 60 коп. судових витрат.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню.

В апеляційній скарзі відповідачаз підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки з займаної посади було проведено з порушенням чинного законодавства.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 01 лютого 2018 року між Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області в особі начальника ГалицяГ.К. та ОСОБА_2 було укладено контракт №07/271, за яким ОСОБА_2 була призначена на посаду начальника Білоцерківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області (далі - Відділення) терміном від 01 лютого 2018 року до 31 січня 2019 року.

Наказом начальника Управління Галиця Г.К. №475-к від 25 вересня 2018 року позивачку було звільнено з роботи з 26 вересня 2018 року відповідно до підстав, передбачених контрактом (пункт 8 статті 36 КЗпП України).

В означеному наказі вказано на підстави: контракт ОСОБА_2 від 01.02.2018 року №07/271; лист виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 18.09.2018 року №11-41-2984, колективний договір, Закон України « Про відпустки».

Згідно умов контракту :

2.1. Керівник має права та обов'язки, які визначаються Типовим положенням, Положенням про Управління, Положенням про Відділення, нормативно-правовими та розпорядчими актами Фонду, наказами Управління та цим контрактом.

2.2. Керівник зобов'язується забезпечити виконання показників ефективності діяльності Відділення згідно з додатком до контракту.

2.3. Керівник зобов'язується суворо дотримуватися встановленого режиму робочого часу, правил внутрішнього трудового розпорядку.

2.4. Керівник в строки, встановлені Управлінням, подає звіти про результати роботи, показники ефективності діяльності, стан та рівень загальнообов'язкового державного соціального страхування, інші відомості, передбачені законодавством, Статутом Фонду соціального страхування України, положенням про Відділення, Типовим положенням, нормативно-правовими та розпорядчими актами Фонду, наказами Управління та цим контрактом.

Підстави звільнення керівника з посади до закінчення строку дії контракту передбачені пунктом 5.3 цього контракту :

а) у випадку систематичного невиконання або виконання з порушенням чинного законодавства керівником обов'язків, покладених на нього законодавством України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Статутом, Типовим положенням, Положенням про Відділення, нормативно-правовими та розпорядчими актами Фонду, наказами Управління та цим контрактом ;

б) у випадку одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених законодавством України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Типового положення, Положення про Відділення, нормативно-правовими та розпорядчими актами Фонду, наказами Управління та цим контрактом, в результаті чого для Фонду, Управлінню чи Відділенню настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачені штрафи, постраждало добре ім'я Фонду тощо);

в) у випадку невиконання показників ефективності діяльності Відділення згідно з додатком до контракту;

г) у випадку визнання судом недієздатним;

д) у випадку набрання законної сили вироком суду;

е) у випадку виїзду на постійне проживання в іншу країну;

є) у випадку позбавлення громадянства України;

ж) у випадку порушення та не дотримання встановленого режиму робочого часу, правил внутрішнього трудового розпорядку.

Білоцерківське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області (далі - Відділення) є відокремленим підрозділом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, без статусу юридичної особи, підпорядковане і підзвітне Управлінню.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області (Управління) підпорядковано та підзвітне виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України (далі - Фонд). Управління є юридичною особою, має самостійний баланс і рахунки в установах банків та органів казначейства, печатку. Завданнями Управління є реалізація повноважень виконавчої дирекції Фонду на території Київської області.

Відповідно до п.5.6.6 Положення про Управління начальник Управління призначає та звільняє в установленому порядку з посад працівників Управління та їх відділень.

Згідно Положення про Білоцерківське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області основними завданнями Відділення є :

2.1.1. Реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування та забезпечення дотримання вимог чинного законодавства у цих сферах та території Білоцерківського, Таращанського, Рокитнянського, Сквирського та Володарського районів Київської області.

2.1.2. Забезпечення надання страхових виплат та соціальних послуг, матеріального забезпечення відповідно до Закону.

2.1.3. Організація профілактики страхових випадків.

2.1.4. Забезпечення здійснення перевірок обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам закладами охорони здоров'я незалежно від форм власності, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності.

2.1.5. Організація здійснення контролю за використанням коштів Фонду, веденням і достовірністю обліку та звітності щодо їх надходження та використання, застосування в установленому законодавством порядку фінансових санкцій та накладення адміністративних штрафів.

2.1.6. Забезпечення проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, страхових виплат.

2.1.7. Забезпечення ведення обліку та звітності щодо страхових випадків.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема. правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За частиною 3 статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до п.8 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

В наказі про звільнення ОСОБА_2 зазначено підстави розірвання трудового договору - пункт 8 статті 36 КЗпП України, але не вказано конкретної підстави звільнення, передбаченої контрактом, з посиланням на відповідний пункт контракту, а тільки вказана загальна фраза про звільнення відповідно до підстав, передбачених контрактом.

Я було встановлено судом, у судовому засіданні представники відповідача пояснили, що позивачку було звільнено з підстав, передбачених пунктом а) 5.3 контракту, а саме, за виконання керівником обов'язків з порушенням чинного законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Положення про Відділення та контракту. Суть цих порушень полягає у нецільовому використанні коштів Фонду на загальну суму 6590 грн, які були виявлені 18-20 вересня 2018 року в ході позапланової тематичної перевірки Білоцерківського відділення робочою групою управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області з питань перевірки ведення договірної роботи за період від 01.08.2017 року до 14.09.2018 року та зафіксовані в акті №1 від 25 вересня 2018 року.

Представники відповідача вважають, що кошти в сумі 1670 грн. за КЕКВ 2640 (оплата за налаштування серверу) за договором про надання послуг з ТОВ «Портал» від 08.09.2017 року №14, сплачені за актом надання послуг №535 від 21.12.2017 року, що був підписаний ОСОБА_2 як виконуючою обов'язки начальника Білоцерківського відділення, витрачені неправомірно, так як не було потреби в послугах по налаштуванню та ремонту копіювальної техніки та налаштуванню сервера і сканера, крім того, неможливо перевірити, які саме послуги надавалися і за якою ціною.

Відповідачем також було розцінено як нецільове використання коштів Фонду оплату послуг ТОВ «Портал» із заправки картриджів на суму 3 920 грн. 495 грн. по акту від 05.02.2018 року за №49, 505 грн. по акту від 27.02.2018 року за №209, 1495 грн. від 07.05.2018 року за №384 та придбання поштових марок в кількості 200 штук загальною вартістю 1000 грн. у ФОП ОСОБА_4 за платіжним дорученням №915 від 27.03.2018 року, за КЕКВ 2640.

Проте, факти використання грошових коштів в сумі 6590 грн. не за цільовим призначенням не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і при цьому представники відповідача не послалися на жоден нормативно-правовий акт, яким законодавчо врегульовано питання класифікації видатків, який порушила позивачка ОСОБА_2

Разом з тим, як вірно зазначив суд, в ході розгляду справи було встановлено, що вказані кошти на загальну суму 6 590 грн. були використані за КЕКВ 2640/ видатки по виконанню обов'язків страховика згідно Кодів економічної класифікації видатків бюджету Фонду соціального страхування України на статутні напрями діяльності та роз'яснення щодо їх застосування, затверджених Постановою правління Фонду соціального страхування України 08.02.2017 року за №15, тобто, за цільовим призначенням, в межах видатків, затверджених Управлінням.

Отже, проаналізувавши акт тематичної перевірки №1 від 25.09.2019 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що він носить інформаційний характер, і висновки, викладені в ньому, є припущеннями, а сам він не містить відомостей про те, у чому саме полягає порушенням позивачкою умов контракту, будь-яких рішень Управління чи Фонду, законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Статуту, Типового положення, Положення про Відділення, нормативно-правових чи розпорядчих актів Фонду, наказів Управління, що було б підставою для звільнення за п.а) 5.3 контракту.

З огляду на вищенаведене, встановлені судом обставини свідчать про те, що фактично рішення про звільнення ОСОБА_2 з роботи було прийнято не на підставі акту перевірки від 25.09.2018 року, а за результатами наради 10.09.2018 року (протокол №38), на якій обговорювалися питання експлуатаційних витрат Відділення за КЕКВ 2240 (а.с.56-57). Про це свідчить зокрема звернення 10.09.2018 року начальника Управління Галиця Г.К. до в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Нестерова С.В. за погодженням звільнення ОСОБА_2 з роботи за порушення умов контракту (а.с.52), а також направлення 11.09.2018 року ОСОБА_2 попередження про звільнення (а.с.9).

Суд також встановлено, що позивачку було ознайомлено з актом перевірки №1 від 25.09.2018 року вже після звільнення 26.09.2018 року без її пояснень щодо виявлених фактів.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до правильного висновку, що за таких обставин звільнення позивачки ОСОБА_2 із займаної посади було проведено з порушенням чинного законодавства, а тому її порушені права повинні бути поновленими.

За ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року №100.

Середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п.5 розділу ІУ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата, яка згідно п.5 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно з абз.3 п.8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці відповідно до графіку роботи підприємства, установи, організації, встановлених з дотриманням вимог законодавства.

Також положенням розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Оскільки звільнення ОСОБА_2 відбулося 26 вересня 2018 року, то середньомісячна заробітна плата повинна обчислюватися, виходячи з виплат, отриманих нею за попередні два місяці відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, у зв'язку з чим, на користь позивачки з відповідача мало бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу від 26.09.2018 року до 30.01.2019 року в розмірі 64 617 грн. 52 коп.

За ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягали стягненню 1409 грн. 60 коп. судових витрат.

Також згідно з п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі підлягало негайному виконанню.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: