Справа № 521/4764/19
Провадження № 2/521/2564/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.

секретаря судового засідання - Бендери О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні по суті в приміщенні суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на 6/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала наступним.

Згідно позовної заяви, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Згідно рішення виконкому Одеської міської Ради за № 876 від 05.07.1952 року ОСОБА_3 була надана земельна ділянка площею 600 кв.м. за адресою АДРЕСА_1. 26.08.1952 року був укладений договір між ОСОБА_3 та житловим управлінням виконкому Одеської міської Ради про право будівництва будинку та безстроково користування земельною ділянкою. 31.12.1952 року за №447 ОСОБА_3 був виданий дозвіл на будівництво. Згідно рішення виконкому Іллічівською районною Радою за №604 від 26.02.1959 року дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_5 була долучена у якості співзабудовника будинку. 11.07.1969 року було складено акт про прийняття будинку АДРЕСА_1 , який було затверджено рішенням виконкому Іллічівської районної Ради від 15.08.1969 року. Частки подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у будинку були рівними (по Ѕ частки), що підтверджується свідоцтвом на право власності від 04.02.1960 року. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був припинений 15.10.1957 року.

Позивачка зазначає, що за життя ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого усе майно заповів ОСОБА_1 .

Згідно позовної заяви, відповідач по справі - ОСОБА_2 , є донькою ОСОБА_3 від першого шлюбу та ОСОБА_5 та є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 . В 2011-2012 роках відповідачка провела переобладнання належної їй частини будинку АДРЕСА_1. Згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 06.06.2012 року за відповідачкою було визнано право власності на 19/25 частини вказаного будинку. Відповідно до описової частини рішення суду друга частина будинку склала - 6/25 - частини та складається з літ. 1-1 ванна, площею 5,4 кв.м., літ. 1-2 житлова, площею 9,7 кв.м., 1-3 - житлова площею 16,7 кв.м., які знаходяться у будинку літ «А», вбиральня літ. «Ж», № 2,3 огорожа, мостіння - II.

Позивачка стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , яка після смерті батька заяву про вступ у спадщину не подавала, так як був заповіт на ім`я позивачки.

У 2013 році позивачка звернулась до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про вступ у спадщину після смерті батька. Державний нотаріус Мельник Л.В. видала їй свідоцтво про право власності на автомобіль, однак відмовила позивачці у видачі свідоцтва на право власності на будинок у порядку спадкування, так як відсутня реєстрація права власності за ОСОБА_3 (лист № 82-02/14) та вилучила заповіт. На цей час у позивачки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на житловий будинок та документи, що підтверджують реєстрацію права власності.

Досліджуючи матеріали вищевказаної цивільної справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

В судове засідання представник позивачки з`явився, позов підтримував та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання з`явилась, усно повідомила суду, що визнає позов, відзиву не надавала.

Третя особа в судове засідання повторно не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає заяву про визнання позову відповідачкою, оскільки право на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ніколи не було зареєстровано, а якщо право не виникло, то і воно не може бути передано нікому. Суд вважає, що задоволення зазначених позовних вимог може призвести до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, оскільки суду не відомо хто може звернутися до територіальної громади про реєстрацію права власності на дане домоволодіння.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.10.1986 року, актовий запис № 7074, серія НОМЕР_1 . У ОСОБА_3 була дружина - ОСОБА_5 , згідно посвідки-свідоцтва про припинення шлюбу від 15.10.1957, актовий запис №323.

Згідно рішення виконкому Одеської міської Ради за № 876 від 05.07.1952 року ОСОБА_3 була надана земельна ділянка площею 600 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

26.08.1952 року був укладений договір між ОСОБА_3 та житловим управлінням виконкому Одеської міської Ради про право будівництва будинку та безстроково користування земельною ділянкою. 31.12.1952 року за №447 ОСОБА_3 був виданий дозвіл на будівництво.

Згідно рішення виконкому Іллічівською районною Радою за №604 від 26.02.1959 року дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_5 була долучена у якості співзабудовника будинку.

04 лютого 1960 року ОСОБА_7 , нотаріусом п`ятої Одеської нотаріальної контори засвідчила свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, у тому числі з незакінченим будівництвом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

11.07.1969 року було складено акт про прийняття будинку АДРЕСА_1 , який було затверджено рішенням виконкому Іллічівської районної Ради від 15.08.1969 року.

Отже, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, у тому числі з незакінченим будівництвом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 04.02.1960 року було видано ще на об`єкт незавершеного будівництва, оскільки акт прийняття будинку АДРЕСА_1 , який було затверджено рішенням виконкому Іллічівської районної Ради 15.08.1969 року. Також, в даному свідоцтві від 04.02.1960 року є застереження, що це свідоцтво щодо частки у спільному домоволодінні набуває сили після реєстрації його у відповідних комунальних органах, суд в матеріалах справи не знайшов підтвердження того, що право власності на домоволодіння було зареєстровано.

Відповідач по справі - ОСОБА_2 , є донькою ОСОБА_3 від першого шлюбу та ОСОБА_5 та є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 . В 2011-2012 роках відповідачка провела переобладнання належної їй частини будинку АДРЕСА_1. Згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 06.06.2012 року за відповідачкою було визнано право власності на 19/25 частини вказаного будинку. Відповідно до описової частини рішення суду друга частина будинку склала - 6/25 - частини та складається з літ. 1-1 ванна, площею 5,4 кв.м., літ. 1-2 житлова, площею 9,7 кв.м., 1-3 - житлова площею 16,7 кв.м., які знаходяться у будинку літ «А», вбиральня літ. «Ж», № 2,3 огорожа, мостіння - II.

14.08.1984 року ОСОБА_3 склав заповіт на випадок його смерті, яким заповів належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом матиме право ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 19.08.1988 року після смерті ОСОБА_3 щодо прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 і на день відкриття спадщини у ОСОБА_3 залишилось майно: легковий автомобіль моделі «ВАЗ-21063» 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , шасі № - державний номерний знак НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , що належали ОСОБА_3 на підставі технічного паспорта НОМЕР_5 від 23 липня 1985 року, що підтверджується заявою від 19.08.1988 року №419/1988.

Судом встановлено, що позивачка отримала у спадок все майно, що перебувало у власності спадкодавця на день відкриття спадщини, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом 19.08.1988 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В.

Позивачем не було доведено факт того, що ОСОБА_3 за життя зареєстрував за собою право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а отже дане майно не могло входити до складу його спадщини, та відповідно позивачка не може бути спадкоємцем даного майна.

У 2013 році позивачка повторно звернулась до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про вступ у спадщину після смерті батька - ОСОБА_3 .. Державний нотаріус Мельник Л.В. видала їй свідоцтво про право власності на автомобіль, однак відмовила позивачці у видачі свідоцтва на право власності на будинок у порядку спадкування, так як відсутня реєстрація права власності за ОСОБА_3 (лист № 82-02/14).

У відповідності зі ст. 4 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину за законом видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 2008 року, ст. 50 Закону України «Про нотаріат», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, позивач постійно проживав разом із спадкодавцем, протягом строку встановленого для прийняття спадщини позивач про відмову від спадщини не заявляв, а отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті спадкодавця в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкове право являє собою сукупність правових норм, що встановлюють порядок переходу прав та обов`язків померлої особи (спадкодавця) за правом спадкування до однієї або кількох осіб (спадкоємців). Зі смертю людина перестає існувати фізично, але значна кількість цивільних відносин, у яких вона була носієм прав та обов`язків, переживає її. Вони мовби відкриваються, готові перейти під вольовий диктат іншої особи.

Спадкування - це перехід майнових і окремих особистих немайнових прав та обов`язків спадкодавця до його спадкоємців. Сукупність цих прав та обов`язків і є спадщиною.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1223 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При вказаних обставинах суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , шляхом визнання за право власності у порядку спадкування за заповітом на 6/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1235, 1268, 1269, 1270 ЦК України, СУД -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності у порядку спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 27.05.2019 року.

С У Д Д Я: І.А. Бобуйок