КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року м. Київ

Справа №759/19779/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/11678/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Коваль О.А. 11 червня 2019 року у м. Києві, повний текст рішення складений 19 червня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гордієнко Ольга Валеріївна, ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за правом представлення,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона не може отримати свідоцтво про спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки в матеріалах спадкової справи відсутній оригінал документу, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру. Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація відмовила у видачі дубліката свідоцтва про право власності на ім`я померлої ОСОБА_3 , оскільки згідно ст. 24 Положення про порядок передачі квартир (будинків) дублікат може видаватись виключно за заявою власника. При цьому у відмові зазначається що спірна квартира приватизована на одну особу, померлу. Документи, що засвідчують право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 існували, проте були втрачені та не можуть бути відновлені, оскільки власник помер. Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого спадкового майна.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Київської міської ради, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гордієнко Ольга Валеріївна, ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за правом представлення - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності у порядку спадкування за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погодився з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , ним подана апеляційна скарга, в якій наголошується на неповному з'ясуванні всіх обставин справи. Вважає, що оскаржуване рішення грубо порушує його права та законні інтереси як спадкоємця за заповітом та може призвести до незаконного позбавлення його права на отримання у власність спадкового майна. Зазначає також про те, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_1 не заявляв про відмову від спадщини, тому вважається таким, що прийняв спадщину і на нього не поширюються положення ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1272 ЦК України щодо подачі заяви про прийняття спадщини та наслідків пропущення строку. За таких умов застосування судом положень ч.2 ст. 1223 ЦК України та визнання за позивачем права спадкування за представленням є повністю незаконними та необгрунтованими. Суд першої інстанції не з'ясував належним чином обставини справи, а саме не з'ясував та не дослідив докази у справі відносно того, що він на момент смерті ОСОБА_3 проживав разом зі спадкодавцем, а тому його слід було визнати таким, що прийняв спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Також зазначає, що він не отримував судових повідомлень про час та дату судових засідань, не міг скористатися своїми процесуальними правами та обов`язками, не мав змоги подати до суду свої докази, заперечення, доводи та міркування, у зв`язку з чим судом було порушено норми процесуального права. На підтвердження заявлених в цій апеляційній скарзі вимог скаржником до апеляційної скарги долучені документи (заповіт, свідоцтво про смерть довідки, правовстановлюючий документ на спірну квартиру, тощо), оригінали яких зберігаються в нього. Також скаржник вказує на те, що ним додатково будуть надані акти та довідки, які свідчать про його постійне проживання з померлою, квитанції про оплату комунальних послуг.

На підстав викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Позивач у справі ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, і не мають жодного відношення до фактичних обставин справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених в апеляційній скарзі вимог.

Представник позивача - адвокат Тута І.В. та представник ПН КМНО Гордієнко О.В. - Кобилецький О. І . заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому процесуальним законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Тому керуючись ст.ст. 371,372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, які з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась позивач ОСОБА_2 про що в книзі реєстрації актів про народження здійснено запис №19 від 07 січня 1977 року. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком позивача є ОСОБА_8 , матір`ю - ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в книзі реєстрації актів про народження здійснено запис №1555 від 25 червня 1956 року. Згідно з інформацією, зазначеною в повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 30 січня 2018 року, в графі відомості про дитину зазначено « ОСОБА_10 », в графі відомості про матір зазначено « ОСОБА_3 », відомості про батька - відсутні. У зв`язку із заявою про визнання батьківства №1306 від 20 червня 1957 року інформацію в графі відомості про дитину прізвище « ОСОБА_3 » змінено на « ОСОБА_3 », в графі відомості про батька внесено інформацію « ОСОБА_14 », в графі відомості про матір прізвище « ОСОБА_3 » змінено на « ОСОБА_3 » (т.1 а.с.43-45).

Отже, згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_15 є донькою ОСОБА_3 .

Бабуся позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про смерть №171 від 22 липня 2016 року, здійсненим Святошинським районним у місті Києві відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 6 від 26 січня 2017 року. Її чоловік - ОСОБА_14 помер раніше - ІНФОРМАЦІЯ_6 . Батьки спадкодавця також померли раніше, ніж спадкодавець. Дітей, окрім матері позивача, спадкодавець не має.

Судом встановлено, що матір позивача 6 (шість) разів виходила заміж та змінювала своє прізвище на прізвище чоловіків, що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та про розірвання шлюбу, останнє прізвище ОСОБА_15 - « ОСОБА_16 ».

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 14 вересня 2001 року - ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

15 грудня 2006 року ОСОБА_3 склала заповіт на позивача ОСОБА_2 , згідно якого заповіла позивачу усе своє майно. Цей заповіт посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С., про що зроблено запис в реєстрі за №8044.

24 листопада 2009 року ОСОБА_3 склала заповіт на ОСОБА_1 , згідно до умов якого заповіла останньому усе своє майно. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богдасаровою О.М., зареєстровано в реєстрі за № 1212 та внесено до Спадкового реєстру, про що свідчить довідка № 44904639 від 29 серпня 2016 року.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 до цього часу звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гордієнко Ольги Валеріївни з заявою при прийняття спадщини та видачу свідоцтва про спадщину29 серпня 2016 року.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гордієнко О.В., після отримання заяви про прийняття спадщини від позивача та перевірки спадкового реєстру, було відкрито спадкову справу та внесено відповідну інформацію до спадкового реєстру, номер у спадковому реєстрі 59424952, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 44904629 від 29 серпня 2016 року.

У зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу документа, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру, 14 вересня 2017 року приватний нотаріус Гордієнко О.В. звернулась до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за інформацією, що підтверджує право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 із зазначенням назви документа та його реквізитів.

Згідно Інформаційної довідки від 27 вересня 2017 року КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на ім`я ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією у м. Києві 23 березня 1993 року, зареєстрованого в Бюро 30 березня 1993 року, записано в реєстрову книгу за № 1443.

11 квітня 2018 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Гордієнко О.В. з заявою у якій просила звернутись до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло (квартиру АДРЕСА_1 ), виданого Ленінградською районною державною адміністрацією у м. Києві 23 березня 1993 року, зареєстрованого в Бюро 30 березня 1993 року на ім`я померлої ОСОБА_3 .

Листом від 04 травня 2018 рокуСвятошинська районна у м. Києві державна адміністрація відмовила у видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло ( АДРЕСА_1 ), виданого Ленінградською районною державною адміністрацією у м. Києві 23 березня 1993 року, зареєстрованого в Бюро 30 березня 1993 року на ім`я померлої ОСОБА_3 , посилаючись на п. 24 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16 грудня 2009 року № 396, який передбачає, що у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), жилі приміщеня у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат.

Листом від 19 червня 2018 рокуСвятошинська районна у м. Києві державна адміністрація вдруге відмовила у видачі дубліката свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру, посилаючись на ст. 24 вказаного вище Положення, яка передбачає видачу дубліката виключно за заявою власника. При цьому у відмові зазначається, що спірна квартира приватизована на одну особу, померлу.

В судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 , а саме Свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 від 1994 року не є втраченим, та знаходиться у ОСОБА_1 .

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває в користуванні ОСОБА_1 .. Представник позивача визнала, що фактично користування квартирою АДРЕСА_1 здійснює ОСОБА_1 , вказавши, що він здає її в оренду.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно із п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що третя особа ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки судова повістка, направлена на адресу: АДРЕСА_2 повернулась до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.2 а.с. 69). Виходячи з наведених норм ЦПК України, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, є лише повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Таким чином не можна вважати, що суд першої інстанції дотримався вимог щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про наявність судового спору і про час та місце розгляду справи. Не повідомивши ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, суд фактично позбавив його права на участь у вирішенні справи, що з урахуванням існуючих правил подання доказів у справі, має суттєве значення для її розгляду в цілому. Внаслідок цього має місце порушення принципів змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд. А отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неналежного його повідомлення знайшли своє підтвердження.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвело до порушення прав ОСОБА_1 , оскільки суд фактично позбавив його права на участь у розгляді справи та можливості надати свої пояснення з приводу заявлених позивачем вимог, зокрема з приводу наявності у нього правовстановлюючих документів на спірну квартиру, а також можливості заявити свої вимоги.

Вказані обставини не були з`ясовані судом першої інстанції, що є наслідком неналежного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, що в свою чергу призвело до неповного встановлення обставин справи по суті.

Виходячи з положень п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, розгляд справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, є самостійною підставою для скасування судового рішення.

Вирішуючи спір по суті апеляційний суд виходить з наступного.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.1 та ч. 6 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах № № 552/91/18, 554/9144/17).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №554/10303/17-ц, від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Виходячи з норм процесуального права відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Якщо ж судом встановлено, що відповідач не є зобов`язаним за вимогою позивача, такий відповідач визнається неналежним. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Проте, виключно позивач, наділений правом визначати коло відповідачів, визначати предмет та підстави позову.

З наведених обставин справи вбачається, що предметом позову ОСОБА_2 є визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за правом представлення, що обумовлено відсутністю у позивача та в матеріалах спадкової справи оригіналу документу, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру.

Відповідачами у вказаному позові, позивач ОСОБА_2 вказала Київську міську раду та Святошинську районну у м. Києві державну адміністрацію.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 , а саме Свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 від 1994 року не є втраченим, та знаходиться у третьої особи: ОСОБА_1 , який до того ж є спадкоємцем за заповітом.

Таким чином, враховуючи межі заявлених позовних вимог, і визначений позивачем склад учасників справи, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки нормами процесуального права не передбачено здійснення заміни відповідача і позовних вимог на стадії апеляційного розгляду справи. У зв'язку з цим апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені заявлених позовних вимог, як таких, що пред`явлені до неналежного відповідача. Наведені вище обставини та вимоги норм права не були додержані судом першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Київської міської ради, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гордієнко Ольга Валеріївна, ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за правом представлення - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 23 вересня 2019 року.