Номер провадження: 22-ц/813/1515/19
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

12.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді-доповідача Таварткіладзе О.М., розглянувши питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Крупки Олени Олександрівни на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про розірвання договорів про надання споживчого кредиту та визнання такими, що припинили свою дію, договорів поруки,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2014 року Приморським районним судом м.Одеси ухвалено рішення суду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 16.10.2018 року представник АТ «Дельта Банк» Крупка О.О. подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставилось питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014 року з тих підстав, що копія оскаржуваного рішення на адресу ПАТ «Дельта Банк» та на адресу ТОВ „Колекторська компанія „Вердикт" не надходила. Представник зазначила, що ТОВ „Колекторська компанія „Вердикт" порушили умови договору доручення та недобросовісно виконували свої зобов'язання перед довірителем, тобто ПАТ «Дельта Банк», зокрема знаючи про рішення суду не на користь ПАТ „Дельта Банк", вчасно його не отримали та не оскаржили. При цьому ПАТ „Дельта Банк", не знаючи про існування цього рішення, не мав змоги самостійно захистити свої права та інтереси.

Після проведення інвентаризації активів банку, в грудні 2016 року представник ПАТ „Дельта Банк" Матвеев В.Ю. звернувся до суду із заявою про видачу рішення суду від 01.04.2014 року, однак суд до теперішнього часу не надсилав на адресу Банку рішення суду. На підставі наведеного просив поновити строк.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року зазначені причини пропуску строку визнані неповажними, апелянту надано строк десять днів з дня отримання цієї ухвали на звернення до суду апеляційної інстанції із обґрунтованою заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших, поважних причин пропуску строку, апелянту роз'яснено, що у разі невиконання ухвали у передбачений законом строк вимог закону, зокрема не доведення пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду з поважних причин, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

27.03.2019 року до Одеського апеляційного суду від представника ПАТ «Дельта Банк» Крупки О.О. надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, відповідно до якого апелянт наголошує, що строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014 року був пропущений у зв'язку з тим, що оскаржуване рішення представник ПАТ «Дельта Банк» нарочно не отримував, на адресу Банку судом першої інстанції зазначене рішення не направлялося, копія рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2014 року не була видана апелянту й після офіційного звернення із заявою про видачу копії рішення.

Проте, суд апеляційної інстанції не визнає вказані апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження поважними та таким, що виникли внаслідок обставин непереборної сили, а тому відмовляє у відкритті апеляційного провадження на підставі ст. 358 ЦПК України з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1)на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2)на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як вбачається з ч.ч. 3,4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Судом апеляційної інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що по даній справі Приморським районним судом м. Одеси 01.04.2014 року ухвалено рішення. При цьому скаржник звернувся з апеляційною скаргою 16.10.2018 року, тобто після спливу більш ніж чотири роки після складення повного тексту судового рішення.

Як зазначає сам скаржник, 28.08.2018 року представник Банку ознайомився з матеріалами справи, по якій ухвалено рішення суду, проте апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014 року скаржником подано після спливу тридцятиденного строку, наданого законодавцем на оскарження рішень суду, а саме 16.10.2018 року(а.с. 143 т.2).

З матеріалів справи не вбачається, що судом першої інстанції після розгляду справи було направлено на адресу ПАТ «Дельта Банк» чи видано нарочно представнику Банка копії оскаржуваного рішення.

Разом з тим представник ПАТ «Дельта Банк» 28.08.2018 року ознайомився з матеріалами даної цивільної справи відповідно до розписки, що знаходиться в матеріалах справи (а. с. 140).

Оскільки представник ПАТ «Дельта Банк» не зазначив про поважність причин не отримання ним копії оскаржуваного рішенні при ознайомленні з матеріалами справи та не вказав про наявність перешкод з боку суду в отриманні даного судового рішення, виходячи з добросовісності реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та обов'язків, перебіг строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 01.04.2014 року вважається таким, що почався з дати ознайомлення представника з матеріалами справи, враховуючи відсутність перешкод в отриманні рішення суду в цей день, з 28.08.2018 року, у зв'язку з чим останнім днем для подачі апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» вважається 27.09.2018 року.

Проте, як вже зазначалося, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу 16.10.2018 року.

Крім того, слід зазначити, що 17.04.2018 року представником ПАТ «Дельта Банк» до Приморського районного суду м. Одеси була особисто надана заява про ознайомлення з матеріалами справи (а. с. 141 т.2), в якій заявник зазначає, що цього ж дня, тобто 17.04.2018 року, Банком було виявлено існування рішення по даній цивільній справі.

При цьому безпосередньо в апеляційній скарзі в якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт вказує, що про існування справи дізнався у грудні 2016 року і що представник Банку звертався до суду з заявою про видачу рішення, але судом в порушення ЦПК України рішення суду тривалий час не видавалося.

В матеріалах справи наявна заява представника ПАТ «Дельта Банк» від 08.12.2016 року про видачу судового рішення по справі. Відповідно до відмітки, наявній на цій заяві, суд приходить до висновку про виконання такої заяви 26.12.2016 року (т. 2 а.с. 140).

Посилання заявника на перешкоди з боку суду, які б завадили ознайомитися з матеріалами справи та неотримання копії судового рішення, жодним чином не підтверджені належними і достатніми доказами (заявами, зверненнями, скаргами на дії працівників суду тощо).

Крім того, апелянт не був позбавлений можливості своєчасно ознайомитись з відповідним судовим рішеннями суду першої інстанції в Єдиному державному реєстрі судових рішень. У силу приписів ст. ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу та офіційному веб-порталі судової влади України.

Враховуючи все наведене у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання зазначених апелянтом обставин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, як поважних та/чи такими, що виникли внаслідок обставин непереборної сили, а тому немає і підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи, зокрема, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами тощо.

При цьому, відповідно до обов'язків, встановлених ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники зобов'язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини наголошує у своїх рішеннях, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N15123/03, §53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, №3236/03, §41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, №17160/06 TaN 35548/06, §34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необгрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Оскільки наведені у заяві про поновлення строків обставини не надають підстав вважати пропуск строку на апеляційне оскарження таким, що відбувся з поважних причин і, як слідство, не надають підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника AT «Дельта Банк» Крупки О.О. на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2014 року слід відмовити.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов'язане з тлумаченням права національними судами.

ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв:

складність справи,

поведінка заявника та відповідних органів влади,

а також важливість предмета спору для заявника

(див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов'язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв'язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З початку січня 2019 року по 12.04.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Таварткіладзе О.М. надійшло 449 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов'язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст. 354, ч.4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Крупки Олени Олександрівни на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про розірвання договорів про надання споживчого кредиту та визнання такими, що припинили свою дію, договорів поруки.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, для відома.

Скаржнику надіслати копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановления, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе