Справа № 463/5685/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/257/19 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2018 року, постановлене в складі головуючого судді Леньо С.І., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просив суд зобовязати ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши дні та години зустрічі з сином, а саме з 10.00 год. вівторка по 09.00 год. четверга щотижня та щорічно від 7 до 14 діб для проведення спільного щорічного відпочинку в межах України або за її межами.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини - задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди у зустрічах і спілкуванні батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначено способи участі батька ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановивши графік побачень:

- з 10.00 год. вівторка до 09.00 год. четверга І та ІІІ тижня щомісячно,

- з 10.00 год. суботи до 09.00 год. понеділка ІІ та VІ тижня щомісячно,

- щорічно від 7 до 14 діб для проведення спільного щорічного відпочинку в межах України або за її межами.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 640, 00 грн. судового збору.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2018 року оскаржила відповідач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що частково не згідна з рішенням суду першої інстанції, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Заперечує наявність перешкод у спілкуванні з сином з її сторони. Стверджує, що позивач легковажно і безвідповідально ставиться до сина та своїх батьківських обовязків, не приділяє належної уваги звичайним потребам дитини. Посилається також і на те, що розпорядженням Франківської районної адміністрації № 558 від 18.10.2016 року ОСОБА_3 встановлено дні і години зустрічей з малолітнім сином та зазначає, що таке чинне, не скасоване та повністю задовольняє як інтереси дитини, так і інтереси обох батьків.

В той же час, позивач не забезпечує сина матеріально, в звязку з чим вона була змушена звернутись за стягненням аліментів.

Судом не взято до уваги наявність у сина хронічних захворювань та того, що внаслідок недотримання позивачем режиму харчування сина у нього погіршувався стан здоровя. Позивач не в змозі надати дитині належний догляд за її відсутності. Тому вважає, що рішення суду в частині визначення щорічно 7-14 діб відпочинку в межах України або за її межами суперечить інтересам дитини зважаючи на вік. Зазначає, що згідно висновку психолога примусове відібрання дитини від матері, з якою вона проживає, переміщення в інший соціум, зміна місця проживання, навіть нетривала ізоляція від емоційно значимих осіб (матері) призведе до емоційної нестабільності, підвищення рівня загального страху, тривожності, виникнення невротичних станів, що в цілому негативно позначиться на загальному розвитку дитини та може заподіяти шкоду її психічному стану. Зазначений висновок був отриманий після розгляду справи, однак має важливе значення у прийнятті законного та справедливого рішення. Стверджує, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про факти створення будь-яких перешкод у спілкуванні з сином.

Посилається також на те, що суд вийшов за межі позовних вимог зобовязавши її усунути перешкоди у зустрічах і спілкуванні та окремо визначивши способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2018 року в частині зобовязання ОСОБА_2 усунути перешкоди у зустрічах і спілкуванні батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 скасувати як винесене за межами позовних вимог, а в частині визначення щорічно від 7 до 14 діб для проведення спільного щорічного відпочинку в межах України або за її межами скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

В іній частині судове рішення не оскаржується та просить таке залишити в силі.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, також і шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явились. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про обовязкову явку учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності. Справа розглядається з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався не в повній мірі.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Згідно ч. 2 ст.18 СК України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення.

Із змісту преамбули Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України - 27 вересня 1991 року (далі Конвенція) вбачається, що держави учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Частина 1 ст. 3 Конвенції вказує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 1 ст. 7 цього ж акту передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно із ч.1 ст. 8 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Частина 1 ст. 9 Конвенції передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Стаття 16 Конвенції вказує, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім'ї, сім'ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров'ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров'я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов'язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці.

Зважаючи на вказані вимоги закону питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо потребує скрупульозного, детального з'ясування, вивчення. Поспішність, непослідовність та неповнота з'ясування істотних обставин у вирішенні вказаного питання суперечитиме вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.07.2015 року шлюб між сторонами розірвано, про що у паспорті позивача, органами державної реєстрації актів цивільного стану проставлена відповідна відмітка.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матірю.

Згідно розпорядження Франківської районної адміністрації ЛМР від 18.10.2016 року ОСОБА_3 встановлено дні та години зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_4, а саме:

перші та треті вихідні місяця з суботи 10.00 год. до понеділка 09.00 год.;

перший та третій вівторок місяця з 16.30 год. до середи 09.00 год.;

другий та четвертий четвер місяця з 16.30 год. до пятниці 09.00 год.

Також, зобовязано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька з дитиною.

Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 33-1969 від 14.06.2018 року працівниками відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради обстежено житлово-побутові умови проживання відповідача за адресою м. Львів, вул. М. Печери, 5/40 та констатовано виключно позитивні умови, спрямовані для виховання та розвитку дитини. Крім того, враховано акт обстеження житлово-побутових умов проживання позивача, складеного працівниками відділу у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради спільно з працівником відділу соціальної роботи Сихівського району за адресою м. Львів, вул. Стрийська, 71/10, в результаті чого також констатовано виключно позитивні умови, спрямовані для виховання та розвитку дитини. На основі цих та інших даних, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне встановлення графіку побачень позивача з сином, зокрема з 10.00 год. вівторка по 09.00 год. четверга щотижня. Крім того, вирішено рекомендувати позивачу у вихідні дні долучатись до проведення дозвілля сина, у звязку з зайнятістю матері.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні, права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані поважати дитину.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст. 157 СК України. Так, відповідно до норми зазначеної статті, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його приживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин. що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

Виходячи із положень вказаної вище статі, вбачається, що основною причиною звернення до суду є перешкоди які чиняться батькові, тощо.

Звернувшись до суду з позовом, позивач ОСОБА_3 просив зобовязати ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши дні та години зустрічі з сином, а саме з 10.00 год. вівторка по 09.00 год. четверга щотижня та щорічно від 7 до 14 діб для проведення спільного щорічного відпочинку в межах України або за її межами, з тих підстав, що відповідачка постійно порушувала узгоджений час побачень з сином, ховала його, не відповідала на телефонні дзвінки.

Однак, суд першої інстанції, задовольняючи вказану позовну вимогу вийшов за межі позовних вимог, оскільки зобовязав відповідачку не чинити перешкод позивачу в спілкуванні з сином та визначив способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, встановивши графік побачень, вирішивши такі як дві окремі позовні вимоги, хоча окремої вимоги про зобовязання не чинити перешкод в спілкуванні з сином ОСОБА_3 позивачем не заявлялось.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що матір дитини відповідач ОСОБА_2, чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, чи докази невиконання матірю дитини розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 18.10.2016 року, яким визначено участь батька у спілкуванні та вихованні сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відсутні також і належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_2 заперечує проти спілкування та побачень сина з батьком, чинить перешкод в їх спілкуванні.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині зобовязання ОСОБА_2 усунути перешкоди у зустрічах і спілкуванні батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 слід скасувати.

Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 33-1969 від 14.06.2018 року, такий вважає за доцільне встановлення графіку побачень позивача з сином, зокрема з 10.00 год. вівторка по 09.00 год. четверга щотижня. Крім того, вирішено рекомендувати позивачу у вихідні дні долучатись до проведення дозвілля сина, у звязку з зайнятістю матері.

Мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з батьком. Брак батьківської любові у дітей є психологічною травмою на все життя, а відсутність батьківської лінії виховання, справляє на них негативний вплив.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Також відповідно до ст. ст. 11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Отже, виходячи з системного аналізу вище перелічених норм права та з огляду на забезпечення максимально комфортних умов для дитини під час спілкування із батьком та зведення до мінімуму будь-яких психо-травмуючих факторів, що можуть негативно вплинути на стан здоровя та самопочуття дитини, враховуючи особливості розвитку, стан здоровя та особливі потреби дитини на даному етапі його життя, та враховуючи висновки органів опіки та піклування, колегія суддів вважає, що позовна вимога про визначення способу участі батька ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення у графік побачень - щорічно від 7 до 14 діб для проведення спільного щорічного відпочинку в межах України або за її межами, є необґрунтованою та передчасною і судом першої інстанції задоволено таку безпідставно. Тому в цій частині рішення суду першої інстанції також підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги в частині щорічного від 7 до 14 діб проведення спільного щорічного відпочинку позивача з сином в межах України або за її межами. При цьому слід наголосити, що у разі зміни обставин, пов'язаних із віком дитини, його станом здоровя, чи інших обставин, та при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог ст. 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення інших способів участі у вихованні дитини або згідно ст. 159 СК України знову звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, що дає підстави для висновку про згоду обох батьків щодо визначеного способу участі батька ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за встановленим графік побачень з 10.00 год. вівторка до 09.00 год. четверга І та ІІІ тижня щомісячно, та з 10.00 год. суботи до 09.00 год. понеділка ІІ та VІ тижня щомісячно. Тому в цій частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не перевіряється

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частина 1 ст. 376 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню або незастосування закону, який підлягає застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, лише частково відповідають обставинам справи, що призвело до порушення порушено норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду до часткового скасування з прийняттям у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 24 квітня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2018 року в частині зобовязання ОСОБА_2 (м. Львів, вул. Медової Печери, 5/40, ідентифікаційний код НОМЕР_1) усунути перешкоди у зустрічах і спілкуванні батька ОСОБА_3 (м. Львів, вул. Пасічна, 102/73, ідентифікаційний код НОМЕР_2) з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та в частині визначення способу участі батька ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом встановивлення у графіку побачень - щорічно від 7 до 14 діб для проведення спільного щорічного відпочинку в межах України або за її межами - скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_5