ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/10544/17

Провадження № 22-ц/818/1761/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справуапеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Київського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2018 року у складі судді Нев`ядомського Д.В.,

у цивільній справі № 640/10544/17 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,-

встановив:

11.07.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Альфа Гарант» суму страхового відшкодування в розмірі 35 535 грн. 74 коп., витрати на проведення експертизи в розмірі 1 585 грн. 60 коп. та 640 грн витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтуванні позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що 03 серпня 2016 року в м. Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 Винним у скоєнні ДТП було визнано у судовому порядку водія автомобіля ВАЗ, - н.з. НОМЕР_7 - ОСОБА_3

На момент ДТП був чинним страховий Поліс № АЕ/7723699, згідно з яким вільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Альфа Гарант».

На підставі вищевикладеного, позивачка звернулась до страховика та повідомила ТДВ «СК «Альфа Гарант» про ДТП.

В рамках розслідування обставин страхової події, на замовлення ТДВ «СК «Альфа Гарант» було проведено експертне дослідження, метою якого було визначення розміру матеріального збитку, на підставі якого і було визначено розмір страхового відшкодування в розмірі 18 973,91 грн. Вказану суму страховиком на користь позивача виплачено в повному обсязі. Однак, виходячи з фактичних обставин дорожньо-транспортної приходи, характеру завданих пошкоджень та після ознайомлення зі змістом Звіту № 00- D 23/2 від 06.10.2016 року ОСОБА_2 був зроблений висновок, що вказаний розмір страхового відшкодування абсолютно не відповідає дійсному розміру завданої шкоди та є суттєво заниженим, а безпосередньо Звіт № 00-D/23/2 від 06.10.2016 року складений з грубими порушеннями вимог законодавства з оцінки.

Тому, з метою проведення об'єктивного, повного та всебічного дослідження розміру завданого збитку, позивач звернулась до судового эксперта Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Як вбачається зі змісту Висновку № 9105 від 01.02.2017 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_3 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 54509,65грн.

Тому, страхове відшкодування, що підлягає доплаті з боку відповідача складає 35535 грн. 74 коп. (54 509,65 грн. (оцінена шкода за Висновком № 9105 від 01.02.2017 року) -18 973,91 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування), що і стало підставою для звернення до суду за захистом свої прав.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ТДВ «СК» Альфа Гарант» суму страхового відшкодування у розмірі 31 027, 09 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 1585, 60 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

ТДВ «СК» Альфа Гарант»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 25 450 гривень 80 коп. страхового відшкодування. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ТДВ «СК» Альфа Гарант»зазначає, що відповідно до п. 36.2. ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої осо^и (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Однак, позивачем не надано доказів здійснення відновлювального ремонту належного йому транспортного засобу.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 9105 від 01.02.2017 року, розмір матеріального збитку завданий власнику транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.р.н. АХ 0341 СН дорівнює вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і становить 54 509,65 грн. з урахування ПДВ.

Однак, суд першої інстанції не застосував вимоги п. 36.2. ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з огляду на зазначене, належний позивачу розмір страхового відшкодування прирівнюється до розміру матеріального збитку, за вирахуванням встановленого розміру ПДВ, франшизи та виплаченої частки страхового відшкодування: 54 509,65 грн.(розмір збитку згідно Висновку № 9105) - 20% ПДВ - 1000 грн. (франшиза) - 18 973,91 грн. (розмір фактично сплаченого страхового відшкодування) = 25 450,80 гривень.

Тобто, 25 450,80 грн. є недоплачений позивачу розмір страхового відшкодування згідно Висновку експерта № 9105.

Крім того, ТДВ СК «Альфа-Гарант» виконало свої обов'язки передбачені положеннями ст. 34 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» та вчасно направило свого представника для огляду пошкодженого майна. Отже, у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відсутні будь-які правові підстави для відшкодування позивачу вартості проведення автотоварознавчого дослідження.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що судом першої інстанції вірно надано оцінку доказам по справі та прийнято законне рішення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначала, що ТДВ «СК «Альфа Гарант», всупереч змісту Висновку № 9105 від 01.02.2017 року помилково стверджує, що сума 54 509,65 грн. розрахована з урахуванням ПДВ, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Крім того, саме неправомірні дії ТзДВ «СК «Альфа Гарант» стали наслідком понесення нею затрат власних коштів в розмірі 1 585 грн. 60 коп. для проведення незалежної експертної оцінки, а тому, вказані грошові кошти підлягають відшкодуванню з боку ТзДВ «СК «Альфа Гарант» в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Звіт № 00-0/23/2 від 06.10.2016 року складений з істотними порушеннями вимог законодавства з оцінки, проведений оцінювачем, а не експертом і не за ухвалою суду, та є таким, що не може бути використаним для здійснення розрахунку страхового відшкодування, єдиним належним доказом, що посвідчує дійсну оцінену шкоду є Висновок № 9105 від 01.02.2017 року, яка з урахуванням франшизи та вже сплаченої суми позивачеві в рахунок страхового відшкодування підлягає стягненню у розмірі 31027 , 09 грн

Проте з такими висновками суду колегія суддів не може погодитьсь в повному обсязі виходячи з наступного.

Правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, та/або майну потерпілого.

При цьому Розділом ІІІ Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення страхового відшкодування на території України.

Так, пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судовим розглядом встановлено, що 03 серпня 2016 року в м. Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 08.09.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП. (а.с. 46-47)

На момент ДТП був чинним страховий Поліс № АЕ/7723699, згідно з яким вільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант». (а.с. 92)

03.11.2016 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про страхове відшкодування. (а.с. 109)

В рамках розслідування обставин страхової події, на замовлення ТДВ «СК Альфа Гарант» було проведено експертне дослідження, метою якого було визначення розміру матеріального збитку, на підставі якого і було визначено розмір страхового відшкодування в розмірі 18 973,91 грн. (а.с. 93-108)

Вказану суму страховиком на користь позивача сплачено в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від.01.12.2016 року. (а.с. 116)

З метою проведення об'єктивного, повного та всебічного дослідження розміру завданого збитку, позивач звернулась до судового эксперта Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Як вбачається зі змісту Висновку № 9105 від 01.02.2017 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_5 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 54 509,65 грн. (а.с.15-35)

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про критичне відношення до оцінки розміру шкоди, складеної ТОВ «Промисловою компанією «СЕЛТИМ», оскільки він не відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що належним і достовірним доказом, який визначає дійсний розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку, є Висновок № 9105 від 01.02.2017 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначена в розмірі 54 509 грн. 65 коп.

Розмір страхової виплати, яку повинен відшкодувати страховик потерпілій особі, повинен визначатись на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7723699.

При цьому страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (стаття 988 ЦК України).

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для

повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (ПДВ).

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, як і відсутні відомості про те, чи здійснена позивачем оплата вартості відновлювального ремонту та якщо здійснена, чи виконані ці ремонтні роботи платником податку на додану вартість, що в свою чергу також має суттєве значення для визначення розміру страхового відшкодування відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону, оскільки здійснення страхової виплати з урахуванням податку на додану вартість можливо лише у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля платником податку (правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 185/11374/15-ц, провадження № 61-35235св18).

За таких обставин колегія суддів вважає, що сума, яка відповідає розміру оціненої шкоди, а вона визначена у Висновку № 9105 від 01.02.2017 року, має бути зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ, з урахуванням франшизи та вже сплачених 18 973,91 грн.

Таким чином, страховиком не відшкодовано суму страхового відшкодування в розмірі 24 633 грн 81 коп. ((54 509,65 - 20%) - 18 973,91 = 24 633,81), а тому обов'язок з відшкодування цієї суми страхового відшкодування покладається на страховика.

Крім того, колегія суддів вважає, що понесені ОСОБА_2 і документально підтверджені витрати на провадження дослідження і надання Висновку № 9105 від 01.02.2017 рокув розмірі 1585 грн. 60 коп. підлягають стягненню саме зі страхової компанії, оскільки фактично страхова компанія є замовником неякісно складених звітів про оцінку майна, у зв'язку з чим позивач змушена була звернутись до ХНДІСЕ ім. Засл. проф..М.С. Бокаріуса для проведення дослідження, що призвело до збитків позивача, обумовлених необхідністю захисту порушеного відповідачем права на отримання належного страхового відшкодування.

Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених п.п. 3, 4 ст.376 ЦПК України підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру грошової суми, яка підлягає стягненню з ТДВ «СК «Альфа Гарант» на користь потерпілої ОСОБА_2

Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2018 року в частині визначення розміру недоплаченого страхового відшкодування та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Альфа Гарант» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6) суму страхового відшкодування у розмірі 24 633 грн. 81 коп.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Альфа Гарант» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6) судовий збір у сумі 441 грн. 60 у якості відшкодування судових витрат за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6) на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Альфа Гарант» () судовий збір у сумі 662 грн. 40 коп. у якості відшкодування судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина