Номер провадження: 22-ц/813/486/19
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_3 - адвоката Малаєнко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», треті особи: служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

встановив:

15.12.2017 року ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект», треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, ПАТ «УкрСиббанк» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

В лютому 2018 року даний позов був уточнений, позивач вказала, що вона також діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_7, а також позивачами зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.47-53) Провадження в цивільній справі № 520/15530/17 було відкрите, розгляд справи було призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.61-64).

Позивачі просили зобов'язати відповідача - ТОВ «Кей-Колект» не чинити перешкод в користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 житловим приміщенням, а саме - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

В позовній заяві позивачі зазначали, що цією квартирою, як предметом іпотеки, було забезпечене виконання грошових зобов'язань перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту.

В грудні 2017 року невідомі особи, які представилися працівниками ТОВ «Кей-Колект» самовільно проникли у житло, змусили позивачів звільнити квартиру, змінили вхідні замки та позбавили позивачів можливості у користуванні квартирою, яка належить їм на праві власності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3, яка діяла також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ТОВ «Кей-Колект», треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, ПАТ «УкрСиббанк» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2018 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення по відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала суду доказів порушення її прав діями відповідача.

Однак, за такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1, є предметом іпотеки, відповідно до Іпотечного договору ВЕК № 171102 від 22 березня 2007 року, та якою було забезпечене виконання грошових зобов'язань ОСОБА_3 перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 00 від 22 березня 2007 року (а.с.15).

Право власності ОСОБА_3 засвідчене на підставі Договору купівлі-продажу вищевказаної, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. 22 серпня 2005 року, за реєстраційним № 2462, зареєстрованому в Державному реєстрі правочинів за № 791136, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 1391426, наданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.09.2005 року, реєстраційний номер 6168047, номер запасу 563 з книзі 563пр-189. згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13945426 від 20.03.2007 року, виданих КП «ОМБТІ та РОН».

01.07.2010 року постановою державного виконавця першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції № АА 648983 на майно ОСОБА_3, у т.ч. на вищевказане нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № б/н від 23.08.2005р., накладено арешт.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 року у справі №520/16541/15-ц було відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Кей-Коллект» про звільнення майна, а саме вищевказаної квартири, з-під арешту (а.с.9).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24.05.2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей- Коллект» було відхилено.

Крім того, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року у справі № 815/4274/15 було відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» про скасування вищевказаного арешту на спірну квартиру. Постанову № АА 648983 від 01.07.2010р., прийняту першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в частині накладення арешту на спірну квартиру - залишено без змін. Зазначене рішення було залишено було змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року (а.с.11-12).

В Рішенні Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 року у справі №520/16541/15-ц, йдеться про те, що 12 грудня 2011 року між ТОВ «Кей-Колект» і ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги ПАТ «Кей-Колект» за кредитним договором від 22 березня 2007 року в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності зазначеного договору.

01 липня 2010 року першим ВДВС Київського МУЮ накладено арешт на предмет іпотеки, яке було внесено до реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 10283195.

12 грудня 2011 року між позивачем і ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір купівлі- продажу кредитною портфелю, згідно з яким ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги позивачу за кредитним договором від 22 березня 2007 року в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності зазначеного договору.

Таким чином, на даний час між позивачами у даній справі - ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ТОВ «Кей - Колект» існує спір щодо права власності і користування спірною квартирою, треті особи: служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради.

Про існування спору свідчать не лише вищевказані судові рішення, а і судовий спір по цивільній справі № 520/2843/18, провадження в якій відкрите Київським районним судом м. Одеси 20.03.2018 року за позовною заявою ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.83-90).

Крім того, в матеріалах цивільної справи № 520/2843/18 наявна довідка КП ЖКС «Чорноморський» вих. № 200, де відповідальним наймачем і особою, на яку відкритий особистий рахунок, вказане ТОВ «Кей-Колект», довідка датована 12.02.2018 року. На підтвердження права власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру, ТОВ «Кей-Колект» посилається на довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна.

Таким чином, до вирішення вказаного питання, жодна із осіб, у тому числі ТОВ «Кей-Колект», не має права в позасудовому порядку вирішувати питання щодо права користування, або втрати цього права позивачами по даній справі.

Разом з тим, в грудні 2017 року невідомі особи, які представилися працівниками ТОВ «Кей-Колект», самовільно проникли у житло, змусили позивачів звільнити квартиру, змінили вхідні замки та позбавили позивачів можливості користуватися квартирою, посилаючись на те, що вона належить їм на праві власності.

В якості доказів незаконного проникнення до спірної квартири, в якій мешкали позивачі, свідчить відеозапис, який долучений до матеріалів справи (а.с.30), оглянутий судовою колегією при підготовці справи до розгляду.

Ці дії призвели до того, що позивачі незаконно і в позасудовому порядку були позбавлені права користування спірною квартирою. Відеозапис між тим містить ненормативну лексику, та крім того свідчить про неправомірні дії у відношенні позивачів.

Всі зазначені обставини були підтверджені в судовому засіданні представником позивача ОСОБА_3 - адвокатом Малаєнко М.М. В свою чергу, представник ТОВ «Кей-Колект» до суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання (а.с.163, 170).

Доказом того, що неправомірні дії у відношенні позивачів вчинив саме відповідач ТОВ «Кей-Колект», в особах невідомих осіб, свідчать ті обставини, що саме з ТОВ «Кей-Колект» позивачі мають спір щодо права власності і користування спірною квартирою. Тобто, на даний час саме ТОВ «Кей-Колект», а не інша особа, оспорює право власності і користування позивачів ОСОБА_3 спірною квартирою.

Зазначеними обставинами повністю спростовуються висновки суду про недоведеність і безпідставність позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що даний спір має бути вирішений лише на підставі судового рішення, яке набере законної сили і має бути виконано в установленому законом порядку.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може буті примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку передбаченому законодавством.

Крім того, згідно п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин передбачено, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39, 40 Закону України Про іпотеку виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи жиле приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування розпоряджання своїм майном.

Також ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших - осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.405 ЦК України житлом члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 також діяла в інтересах малолітньої ОСОБА_7, права якої, окрім інших позивачів також підлягають захисту.

Так, згідно ст. і 8 Закону України «Про охорону дитинства»Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.»

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»

1. Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

2. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

3. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

4. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.»

Крім того, ст. 16 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року гарантовані права дітей, згідно якої жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Разом з тим, у відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справи за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3, яка також діє в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ТОВ «Кей-Колект», треті особи: служба у справах дітей ОМР, Київська РА ОМР, ПАТ «УкрСиббанк», задовольнити. Усунути перешкоди ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у користуванні житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Кей - Колект» на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 640 грн. - за розгляд справи в суді першої інстанції та 960 грн. - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, як того вимагає ст. 141 УПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3, яка також діяла в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», треті особи: служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у користуванні житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 640 грн. - за розгляд справи в суді першої інстанції та 960 грн. - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.04.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра