ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3230/19 Справа № 177/727/18 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Строговою Г.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 17 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона з 17.08.1958 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний будинок за життя, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, належав її батькові ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті батька вона продовжила проживати у вказаному будинку, вільно та відкрито користуючись ним, сплачуючи комунальні послуги, маючи на руках оригінали правовстановлюючих документів на ім'я батька. Про те, що батько за життя відчужив будинок, вона не знала.

У 1998 році після смерті батька, вона, будучи законним спадкоємцем померлого звернулася до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, і нотаріусом за її заявою була заведена спадкова справа, однак у видачі свідоцтва їй було в усному порядку відмовлено, причини відмови не пояснено.

Як їй пізніше стало відомо право власності на будинок зареєстроване не на батька, і начебто батько відчужив його на користь її брата ОСОБА_2 - відповідача по справі. Однак, вона не надала цій інформації належної уваги, оскільки в сільській раді була відсутня така інформація, крім того після смерті батька її брат з нею не спілкується, жодних вимог стосовно будинку не пред'являв, а вона продовжувала жити в спірному будинку, вести господарство, саджати город, доглядати за домоволодінням, самостійно сплачувала комунальні послуги.

У 2017 році вона знов звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, однак на запит нотаріуса надійшли відомості з КП ДОР «Криворізьке БТІ» про те, що її батько ОСОБА_3 подарував спірний будинок іншій особі.

На сьогоднішній день вона продовжує безперервно проживати у вказаному будинку, право власності за яким зареєстровано за її братом. Вона володіє та відкрито користується даним будинком, господарчими побудовами, доглядає за будинком та надвірними спорудами, утримує його, саджає город, постійно робить в ньому ремонтні роботи, змінила вікна на металопластикові, сплачує комунальні послуги за цією адресою, особові рахунки відкрити на її ім'я, тобто безперервно та відкрито володіє цим майном більше 20 років. Іншого житла ніколи не мала.

Протягом всього часу користування будинком ані її брат - відповідач по справі, ані будь-хто інший до неї з вимогами про витребування будинку не звертався. Після дарування братові будинку, він в ньому не проживав, комунальні послуги не сплачував, жодних домовленостей між ними не існує, де на теперішній час проживає та перебуває її брат, відповідач по справі, їй невідомо.

На підставі наведеного вище позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок «А-1», загальною площею 86,3 кв. м, житловою площею 52,2 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», гараж «В», погріб «Г», конюшня «Д», вбиральня «Е», ворота № 1, огорожа №2, водо колонка І, басейн ІІ, розташований за адресою: АДРЕСА_2, за набувальною давністю.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог з тих підстав, що вона безперервно користувалася і користується спірним будинком, та вважає, що її позовні вимоги повинні бути задоволені на підставі ст. 344 ЦК України. Позивач вважає повністю доведеним нею той факт, що вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірний будинок, про той факт, що власником спірного будинку не є її батько, вона дізналась в 2017 році.

Позивач вважає, що нею було доведено наявність всіх умов, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4, які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Лозуватською сільською радою 08.08.1988 року на підставі рішення виконкому районної ради народних депутатів від 27.11.1987 року № 309, ОСОБА_3 належав житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.7).

Відповідно до ст. 529 ЦК України, в редакції 1963 року, чинного на момент смерті ОСОБА_5, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 є його донька ОСОБА_1- позивач по справі, яка змінила прізвище з «Дяченко» під час укладення шлюбу. (а.с. 5).

З довідок Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 03.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, де зареєстрована та проживає по теперішній час (а.с.13-15).

З інформації, наданої Криворізькою філією державною нотаріального архіву Дніпропетровської області від 03.09.2018 року, вбачається, що Криворізькою районною державною нотаріальною конторою 09 лютого 1998 року, за заявою позивача по справі ОСОБА_1, заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. Інші спадкоємці за заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини не звертались, свідоцтва не видавались (а.с.61).

Згідно довідки, наданої КП ДОР «Криворізьке БТІ» № 1391 від 23.10.2018 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_2, зареєстровано на ім'я ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 19.08.1996 року Криворізькою районною державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-3288 (а.с.82)

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з відсутні правових підстав для визнання за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК України, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Але положення статті 344 ЦК в таких випадках не застосовуються.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вона після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 по теперішній час продовжує безперервно проживати у вказаному будинку, володіє та відкрито користується даним будинком, господарчими побудовами, доглядає за будинком та надвірними спорудами, утримує його, саджає город, постійно робить в ньому ремонтні роботи, змінила вікна на металопластикові, сплачує комунальні послуги за цією адресою, особові рахунки відкрити на її ім'я, тобто безперервно та відкрито володіє цим майном більше 20 років. Про те, що батько відчужив будинок її братові ОСОБА_2 вона не знала. Її брат ОСОБА_2 - відповідач по справі до неї з вимогами про витребування будинку не звертався, крім того після дарування братові будинку він в ньому не проживав, комунальні послуги не сплачував, жодних домовленостей між ними не існує, де він на теперішній час проживає та перебуває їй невідомо.

При цьому слід зауважити, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Враховуючи, що підставою заявлених позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок була набувальна давність, а позивач знала, що спірний будинок належав на праві власності її батькові - ОСОБА_3, тобто знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, про те, що позивач не є добросовісним набувачем, підстав, з якими закон пов'язує визнання права власності в порядку ст. 344 ЦК України, немає.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що вона повністю довела факт, що вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірний будинок, про той факт, що власником спірного будинку не є її батько вона дізналась в 2017 році, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, та не спростують висновків суду першої інстанції і не є підставою для задоволення позову.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що нею було доведено наявність всіх умов, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки позивач отримала право на користування спірним житловим будинком і знала, що даний будинок належав на праві власності її померлому батькові, а тому дія статті 344 ЦК України не поширюється на дані правовідносини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору виконав вимоги ст. 89, ст. 264 ЦПК України та у відповідності до зазначених норм дав належну оцінку встановленим обставинам і дослідженим доказам, висновки суду обгрунтовані.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: