КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2486/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Шкоріної О.І., Соколової В.В.

за участю секретарів судового засідання Лугового Р.В., Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Юзькової О.Л. 17 жовтня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрпошта", третя особа: ОСОБА_3 про захист авторських прав та стягнення компенсації,-

встановив:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював, та просив ухвалити рішення, яким:

1. Зобов'язати ПАТ "Укрпошта", правонаступника УДППЗ "Укрпошта", розмістити в найближчому номері журналу "Філателія України" та газеті "Хрещатик" наступну інформацію:

"Українським державним підприємством поштового зв'язку "Укрпошта"", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрпошта", було порушено авторське право ОСОБА_2, автора сценарію та режисера-постановника кінофільму "ІНФОРМАЦІЯ_1", виробництво кіностудія ім. О.Довженка, 1988 рік, без його дозволу та без зазначення його імені та назви кінофільму було надруковано та розповсюджено поштову марку НОМЕР_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2", дата випуску ІНФОРМАЦІЯ_3, та надруковано інформацію про випуск марки в Каталозі знаків поштової оплати за 2014 рік, арк. 12"

2. Внести зміни в інформацію, що міститься на сайті ПАТ "Укрпошта" (режим доступу: ІНФОРМАЦІЯ_4) щодо поштової марки НОМЕР_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2", дата випуску ІНФОРМАЦІЯ_3 наступну інформацію - при створенні поштової марки НОМЕР_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" використано фрагмент кінофільму "ІНФОРМАЦІЯ_1", зазначити ОСОБА_2 як автора сценарію та режисера-постановника кінофільму.

3. Стягнути з ПАТ "Укрпошта" на користь ОСОБА_2 491760 грн., в тому числі компенсацію за порушення авторського права та відшкодування моральної шкоди за порушення немайнових прав автора:

- за створення марки "ІНФОРМАЦІЯ_2" для подальшої реалізації - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 74460 грн.;

- за створення Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік із використанням марки "ІНФОРМАЦІЯ_2" - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 74460 грн.;

- за продаж Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік із використанням марки "ІНФОРМАЦІЯ_2" - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 74460 грн.;

- за створення конверту першого дня "ІНФОРМАЦІЯ_2" для подальшої реалізації - 20 мінімальних заробітних плат, що складає74460 грн.;

- за продаж конверту першого дня "ІНФОРМАЦІЯ_2" для подальшої реалізації - 20 мінімальних заробітних плат, що складає74460 грн.;

- відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями у розмірі - 45000 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що він є автором сценарію до кінофільму за мотивами роману Марка Твена "Янкі із Коннектикута при дворі короля Артура". У 1988 році літературно-художні образи сценарію оприлюднено у кінофільмі "ІНФОРМАЦІЯ_1", знятого на кіностудії ім. О.Довженка та режисером-постановником якого також був він.

Роль одного із персонажів кінофільму виконувала актриса ОСОБА_5. Цей персонаж у її виконанні знайшов відображення на поштовій марці, при цьому зображення відтворює фрагмент з кінофільму.

Художником зображення є ОСОБА_3, який 05 травня 2014 року уклав з УДППЗ "Укрпошта" Авторський договір №8211-75.

Зазначає, що персонаж, є окремим самостійним, від кінофільму, твором, творчим задумом, що був ним втілений як режисером-постановником (посилається на ст.483 ЦК УРСР, Рекомендації Державної служби інтелектуальної власності щодо правової охорони та захисту в сучасних умовах аудіовізуальних творів, створених за радянських часів), але він не надавав дозволу на використання цього персонажу.

Також посилається на те, що не надавав дозволу на використання фрагменту з кінофільму за участю цього персонажу.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено:

Стягнути з ПАТ "Укрпошта" на користь ОСОБА_2 компенсацію: за порушення авторського права за створення марки "ІНФОРМАЦІЯ_2" у розмірі 74460 грн., за продаж марки "ІНФОРМАЦІЯ_2" у розмірі 74460 грн.

Стягнути з ПАТ "Укрпошта" на користь ОСОБА_2 компенсацію: за створення Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік із використанням марки "ІНФОРМАЦІЯ_2" у розмірі 74 460 грн., продаж Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік із використанням марки "ІНФОРМАЦІЯ_2" у розмірі 74460 грн.

Стягнути з ПАТ "Укрпошта" на користь ОСОБА_2 компенсацію: за створення конверту першого дня "ІНФОРМАЦІЯ_2" для подальшої реалізації у розмірі 74460 грн.; продаж конверту першого дня "ІНФОРМАЦІЯ_2" у розмірі 74 460 грн.

Стягнути з ПАТ "Укрпошта" на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 10000 грн.

Стягнути з ПАТ "Укрпошта" судовий збір у розмірі 4467,60 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ "Укрпошта" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом під час розгляду справи не установлено про склад прав, що належать позивачу (майнові чи немайнові), їх реєстрацію; не встановлено чи створений об"єкт авторського права саме позивачем, ураховуючи кількість людей, кіностудію, що працювали над твором, та чинне на час виходу кінофільму законодавство. Посилається на ненадання сценарію до кінофільму.

Вказує, що персонаж (образ монахині) не є новим та оригінальним, зокрема і з тих підстав, що в оригінальній повісті Марка Твена вони присутні; одягнення - також, при цьому підбір вбрання та образ - це праця інших людей.

Зазначає, що кожен кадр з кінофільму не може бути охороноздатним.

Звертає увагу на те, що висновок №1183 від 15 січня 2018 року спростовує новизну образу персонажу, його охороноздатність, зображення на поштовій марці є самостійним об"єктом авторського права. Проте цей висновок судом залишився не досліджений та не оцінений, але при цьому суд у рішенні вказав, що в основу рішення покладає висновок №1183.

Звертає увагу на те, що кадр з кінофільму та зображення на поштовій марці мають різні деталі (напрямок погляду, вираз обличчя, інші відмінності), а відтак висновок суду про відтворення кінокадру на поштовій марці є помилковим. Зазначає, що окрім зображення акторки у головному уборі, відсутні будь-які інші обставини, які б дозволяли припускати, що це є відображенням фрагменту з кінофільму.

Посилається на те, що чинне законодавство не визначає серед об"єктів права інтелектуальної власності такі як образ, персонаж, але при цьому захищає аудіовізуальний твір (послідовність кадрів), а не один кадр.

Посилається на відсутність вини, оскільки право втілення зображення на поштовій марці виникло на підставі авторського договору, що укладений із автором ОСОБА_3

Зазначає, що поштова марка є засобом оплати послуг поштового зв"язку та не є об"єктом права інтелектуальної власності.

Вказує, що протокол №1 засідання Редакційно-художньої ради з питань видання поштових марок, маркованих конвертів і карток в Україні не доводить вимог позивача.

Посилається на те, що зображення акторки на конверті першого дня є зовсім іншим самостійним твором, що відрізняється від поштової марки. Зображення на такому конверті не було предметом судових експертиз та авторство на нього також позивачем не доведено.

Зазначає, що створення марки та її випуск є фактично нерозривною дією, тому відповідальність не може встановлюватися як за дві дії. Повторно звертає увагу на належність авторства зображення іншої особи.

Посилається на те, що згідно із п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 06 грудня 2016 року №1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. У зв"язку із цим застосування у формулі для визначення розміру компенсації мінімальної заробітної плати вважає неправомірним.

Посилається на недоведеність моральної шкоди.

Вказує на порушення норм процесуального права, якими є: відмова у виклику експертів для роз"яснення висновків; відмова у витребуванні від кіностудії інформації про авторські права, що належать позивачу; порушення строку виготовлення рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача посилається на обставини, які стали підставою для звернення до суду, доведеність факту порушення прав позивача, зокрема на підставі висновку експертизи №1127. Зазначає, що доводи скарги не спростовують позовних вимог та висновків суду.

Вказує на обізнаність відповідача, що зображення на поштовій марці є фрагментом кінофільму, що убачається з Протоколу №1 від 06 лютого 2014 року.

Посилається на помилковість тверджень, що марка є грошовим знаком.

Зазначає, що авторство позивача підтверджено у титрах, у яких він вказаний автором сценарію та режисером-постановником.

Вказує, що висновок №1183 не можна вважати належним доказом, оскільки: відповіді на питання не входять до предмету доказування; експерт не повідомлений про кримінальну відповідальність, ним самостійно збиралися докази та без вказівки на джерело запозичення, невідома дата виникнення доказів (чи існували вони на час створення кінофільму), здійснено тлумачення авторського договору (що виходить за межі знань експерта).

Вказує, що розмір грошової компенсації у розмірі від мінімальної заробітної плати обрахований вірно, оскільки Закон №1774-VIIIвід 06 грудня 2016 року набув чинності після подачі позову.

В судовому засіданні представники скаржника ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 доводи апеляційної скарги підтримали, посилаючись на викладені в ній обставини.

Позивач та представник позивача ОСОБА_11 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з"явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з"явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено та з матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 УДППЗ "Укрпошта", правонаступником якого є ПАТ "Укрпошта", випущено і введено в обіг поштову марку НОМЕР_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2". Тираж марки - 152000 примірників.

Марку включено до Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік.

У 2014 році УДППЗ "Укрпошта" випущено конверт першого дня "ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення про здійснення випуску поштової марки прийнято 21 листопада 2013 року на засіданні редакційно-художньої ради з питань видання поштових марок, маркованих конвертів і карток в Україні на прохання громадської організації "Фонд пам"яті Капністів", що убачається з даних Витягу з протоколу №4 від 21 листопада 2013 року.

(т.1 а.с.83)

05 травня 2014 року між УДППЗ "Укрпошта" (замовник) та ОСОБА_3 (автор) укладено авторський договір №8211-75 (на створення за замовленням і використання Творів) (виключні майнові права), за умовами якого Автор взяв на себе зобов"язання розробити дизайн та передати Замовнику для опублікування та подальшого видання або перевидання, зокрема, електронні зображення: а) поштової марки "ІНФОРМАЦІЯ_5"; б) конверт першого дня "ІНФОРМАЦІЯ_2"; штемпеля спец погашення "ІНФОРМАЦІЯ_2", передати замовнику Твори, передати виключне право на використання Творів (як завершених так і не завершених) та їх частини, які можуть використовуватись самостійно, та право дозволяти або заборонити подібне використання Творів іншими особами, а також іншими майновими правами на Твори визначені законодавством.

(т.1 а.с.80)

Відповідно до п.2.1 договору автор надає замовнику всі виключні майнові права, передбачені ст.15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" відповідно до переліку, який не є повним.

В свою чергу УДППЗ "Укрпошта" взяло на себе зобов"язання, зокрема, в разі схвалення Творів Радою оплатити роботу автора.

Згідно витягу з протоколу №1 засідання Редакційно-художньої ради з питань видання поштових марок, маркованих конвертів і карток в Україні (Рада) від 06 лютого 2014 року (суд першої інстанції помилково зазначає 2013 рік) марку "ІНФОРМАЦІЯ_2" прийнято без зауважень.

У приєднаному відповідачем до витягу описі також зазначається:

"На марці зображено ОСОБА_5 у ролі ОСОБА_5 в фільмі "ІНФОРМАЦІЯ_1" - радянський кінофільм 1988 років по мотивах повісті Марка Твена "Янкі з Коннектікута при дворі короля Артура". Дизайн ОСОБА_3."

(т.1 а.с. 83, 84)

Згідно Висновку експерта №1127 від 03 квітня 2017 року, виконаного на виконання ухвали суду в цій справі Науково-дослідним інститутом інтелектуальної власності Національної академії правових наук України, фрагмент аудіовізуального твору кінофільму "ІНФОРМАЦІЯ_1" (11 хв. 35 сек.) відеоряду другої серії фільму зображення характерного персонажу у виконанні ОСОБА_5 використано при створенні твору поштової марки НОМЕР_2 "ІНФОРМАЦІЯ_2", Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік.

(т.1 а.с.122-136)

Згідно висновку експерта №1183 від 15 січня 2018 року, виконаного на замовлення ПАТ "Укрпошта", персонаж монахині (ігумені) втілений ОСОБА_5 в аудіовізуальному творі (кінофільмі) "ІНФОРМАЦІЯ_1" (11хв. 35 сек. (34-36 сек.) відеоряду другої серії фільму) не є новим, оригінальним або своєрідним персонажем. При створенні твору поштової марки "ІНФОРМАЦІЯ_2" не мало місце відтворення охороноздатного елементу твору. Зображення ОСОБА_5 у творі поштова марка "ІНФОРМАЦІЯ_2" є результатом творчої праці автора та самостійним предметом авторського права.

(т.2 а.с.100-129)

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є автором частини аудіовізуального твору, в тому числі і самостійної її частини, яка може бути охороноздатним об"єктом та яка використана при створенні марки НОМЕР_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2". Відтак суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем, який також був обізнаний з джерелом, з якого було відтворено зображення, порушено права позивача, то останні підлягають захисту, а також підлягає відшкодуванню моральна шкода, що була спричинена позивачу.

Суд першої інстанції відхилив як доказ дані висновку експерта №1183 від 15 січня 2018 року у зв"язку із його неузгодженістю із іншими доказами та обставинами у справі, але при цьому вказав: "Суд вважає за можливе покласти в основу рішення висновок експерта №1183 від 15 січня 2018 року, наданий представником відповідача".

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст.483 ЦК Української РСР встановлено, що авторське право на кінофільм або телевізійний фільм належить підприємству, яке здійснило його зйомку.

Авторське право на любительський кінофільм належить його авторові (або співавторам).

Авторові сценарія, композиторові, режисеру-постановникові, головному операторові, художнику-постановникові і авторам інших творів, які увійшли складовою частиною в кінофільм або в телевізійний фільм, належить авторське право кожному на свій твір.

Авторське право на радіо- і телевізійні передачі належить радіотелевізійним організаціям, що передають їх, а на твори, включені в ці передачі, - їх авторам.

Зазначена стаття виключена на підставі Закону №3942-12 від 04 лютого 1994 року "Про внесення змін до Цивільного кодексу Української РСР", який набрав чинності 09 квітня 1994 року, у зв'язку з прийняттям Закону України "Про авторське право і суміжні права".

23 грудня 1993 року прийнято Закон України №3792-XII "Про авторське право і суміжні права", який набрав чинності 23 лютого 1994 року.

Постановою Верховної Ради України 23 грудня 1993 року №3793-XII "Про порядок введення в дію Закону України"Про авторське право і суміжні права" (п.п. 1-5):

1. Ввести в дію Закон України "Про авторське право і суміжні права" з дня опублікування.

2. До приведення законодавства України у відповідність із Законом України "Про авторське право і суміжні права" застосовуються чинні акти законодавства України, якщо вони не суперечать цьому Закону.

3. Закон України "Про авторське право і суміжні права" застосовується до правовідносин, які виникли після введення його в дію.

Для правовідносин, які виникли до опублікування Закону, цей Закон застосовується до тих прав і обов'язків, які виникнуть після введення його в дію.

4. Встановити, що на твори, які раніше не охоронялися авторським правом, та на об'єкти суміжних прав чинність цього Закону поширюється у разі, якщо вони випущені в світ, виготовлені та розповсюджені після опублікування цього Закону.

5. Установити, що передбачений статтею 24 Закону України "Про авторське право і суміжні права" ( 3792-12 ) термін охорони прав авторів застосовується до творів, на які термін дії авторського права до опублікування цього Закону не закінчився.

Зазначена постанова втратила чинність 16 серпня 2001 року на підставі Закону України від 11 липня 2001 року №2627-III "Про внесення змін до Закону України "Про авторське право і суміжні права", який набрав чинності 16 серпня 2001 року та яким закон викладено у новій редакції.

Відповідно до розділу VI "ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ" цього Закону:

1. Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування і застосовується до правовідносин, які виникли після набрання ним чинності.

2. Кабінету Міністрів України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом подати до Верховної Ради України свої пропозиції щодо внесення змін до законів України у зв'язку з прийняттям цього Закону, а також прийняти необхідні нормативно-правові акти і привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

3. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

4. Установити, що починаючи з дня набрання чинності цим Законом строки охорони авторського права, передбачені статтею 28 і частинами першою і другою статті 44 цього Закону, застосовуються у всіх випадках, коли 50-річний строк дії авторського права після смерті автора або строк дії суміжних прав не закінчився до дня набрання чинності цим Законом.

5. Установити, що цей Закон застосовується до виконань і фонограм, створених чи вперше опублікованих до дня набрання чинності цим Законом, якщо на цей день не минуло 50 років після їх першого запису або опублікування.

6. Установити, що об'єкти авторського права і суміжних прав, які є предметом міжнародного договору, до якого Україна приєдналася і згоду на обов'язковість якого дала Верховна Рада України, і які створені чи вперше опубліковані до дня набрання чинності цим Законом, підлягають захисту за цим Законом від дня набрання ним чинності, якщо на цей день зазначені об'єкти не стали суспільним надбанням в країні походження у зв'язку із закінченням строку їх охорони в цій країні.

Отже з моменту прийняття зазначеного закону, права та обов"язки, що виникали після набрання ним чинності, підлягали врегулюванню відповідно до його положень, а якщо були такі, що суперечать цьому закону, то вони не застосовувалися. У зв"язку із цим положення ЦК Української РСР не підлягають застосуванню для вирішення спору, який виник у зв"язку із введенням в обіг поштової марки.

В той же час права, що були закріплені положеннях ст.483 ЦК Української РСР, не були скасовані, вони фактично знайшли своє відтворення у ст.17 Закону України "Про авторське право і суміжні права", згідно із якою:

1. Авторами аудіовізуального твору є: а) режисер-постановник; б) автор сценарію і (або) текстів, діалогів; в) автор спеціально створеного для аудіовізуального твору музичного твору з текстом або без нього; г) художник-постановник; д) оператор-постановник.

Одна і та сама фізична особа може суміщати дві або більше із наведених у цій частині авторських функцій.

2. Якщо інше не передбачено у договорі про створення аудіовізуального твору, автори, які зробили внесок або зобов'язалися зробити внесок у створення аудіовізуального твору і передали майнові права організації, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи продюсеру аудіовізуального твору, не мають права заперечувати проти виконання цього твору, його відтворення, розповсюдження, публічного показу, публічної демонстрації, публічного сповіщення, а також субтитрування і дублювання його тексту, крім права на окреме публічне виконання музичних творів, включених до аудіовізуального твору. За оприлюднення і кожне публічне виконання, показ, демонстрацію чи сповіщення аудіовізуального твору, його здавання у майновий найм і (або) комерційний прокат його примірників за всіма авторами аудіовізуального твору зберігається право на справедливу винагороду, що розподіляється і виплачується організаціями колективного управління або іншим способом.

3. Автори, твори яких увійшли як складова частина до аудіовізуального твору (як тих, що існували раніше, так і створених у процесі роботи над аудіовізуальним твором), зберігають авторське право кожний на свій твір і можуть самостійно використовувати його незалежно від аудіовізуального твору в цілому, якщо договором з організацією, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи з продюсером аудіовізуального твору не передбачено інше.

Правовий, змістовний та логічний аналіз ст.17 цього Закону свідчить, що виключне майнове право на твір, а відтак і на його частини, належить організації, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи продюсеру аудіовізуального твору. За авторами ж, які створили власний твір, що став складовою частиною аудіовізуального твору, зберігається авторське право кожного на свій твір, тобто і відповідне майнове право з усіма супутніми йому властивостями, якщо про інше не вказано у договорі з організацією, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи з продюсером аудіовізуального твору.

Згідно із змістом ст.1 Закону України "Про авторське право і суміжні права":

аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими;

Згідно із ст.7 Закону України "Про авторське право і суміжні права":

Суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Згідно із змістом ст.8 Закону України "Про авторське право і суміжні права":

Об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме аудіовізуальні твори.

Згідно із ст.9 Закону України "Про авторське право і суміжні права":

Частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

З наведеного слід дійти висновку про те, що аудіовізуальний твір, зокрема кінофільм, є поєднанням інших творів (сценарію, музичних творів, малюнків тощо), для його створення можуть використовуватись вже готові такі окремі елементи або створені спеціально. При цьому, об"єктом авторського права може виступати аудіовізуальний твір як єдине ціле або ж його окремі елементи. Проте самостійними об"єктами авторського права в такому творі можуть бути інші твори, які увійшли складовою частиною до цього аудіовізуального твору. Автор кожної частини аудіовізуального твору зберігає авторське право на свою частину.

Частина твору в контексті обставин цієї справи є охороноздатною, якщо вона може використовуватися самостійно, є результатом творчої діяльності автора і є оригінальною (п.18 постанови Верховного Суду України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" від 04 червня 2010 року №5).

Персонаж підлягає правовій охороні, якщо він є самостійним результатом творчої праці автора й виражений в об'єктивній формі, наділений специфічними рисами чи їх сукупністю (вигляд, стиль розмови, поведінка, характер тощо), які виокремлюють та індивідуалізують його з-поміж інших персонажів, та у зв"язку із цим він здатний запам"ятовуватися, що в цілому може стати успішним для його комерційного використання (але не обов"язково).

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 вимоги мотивує тим, що він є режисером-постановником та автором сценарію у співавторстві з ОСОБА_15 кінофільму "ІНФОРМАЦІЯ_1", знятого на кіностудії ім. О.Довженка.

Вказує, що персонаж, є окремим самостійним, від кінофільму, твором, творчим задумом, що був ним втілений як режисером-постановником, але він не надавав дозволу на використання цього персонажу, окрім того, не надавав дозволу на використання фрагменту з кінофільму за участю цього персонажу.

Визначення авторів аудіовізуального твору (фільму) містить наведена вище частині 1 ст.17 Закону України "Про авторське право та суміжні права".

Отже аудіовізуальний твір є результатом спільних зусиль творчих працівників, виробничо-технічного персоналу кіностудій, а також суб"єктів продюсерської (організаційної) діяльності, що обумовлює виникнення особливостей у встановленні правового статусу осіб, які беруть участь у їх створенні.

Підставою виникнення первісних авторських прав є факт створення творчого результату його автором завдяки особистим зусиллям , здійсненням особистого творчого внеску. З цього виникає немайнове право авторства, та, як наслідок, право авторства є підставою виникнення прав інтелектуальної власності.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що аудіовізуальний твір є складним синтетичним твором, який органічно поєднує як охоронювані , так і не охоронювані авторським правом результати творчої діяльності. Аудіовізуальний твір поєднує об"єкти , які можуть використовуватись окремо від нього, а також елементи, що не можуть об"єктивно існувати окремо від нього.

Сама по собі та обставина, що позивач є режисером-постановником та автором сценарію (у співавторстві з іншою особою) не дає підстав для висновку, що саме позивачу належить авторство щодо такого персонажу як монахиня (ігуменя), що втілений у аудіовізуальному творі акторкою ОСОБА_5, та цей персонаж є результатом творчої діяльності позивача, його творчим задумом. Відтак відсутні підстави уважати, що частина твору, а саме цей персонаж, в контексті обставин цієї справи підлягає правовій охороні та є охороноздатним.

Надаючи оцінку висновкам експертів, колегія суддів виходить с наступного.

Згідно із ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

З даних Висновку експерта №1127 від 03 квітня 2017 року слідує, що фрагмент аудіовізуального твору кінофільму "ІНФОРМАЦІЯ_1" використано при створенні твору поштової марки НОМЕР_2. Про це, за виключенням незначних відмінностей у виразі обличчя та кута його розташування, свідчить ряд інших елементів, таких як чітка повторюваність складок головного убору та крайніх ліній (меж) одягу.

Допитаний в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_16, підтримавши цей висновок, вказав, що зображення на поштовій марці виконано шляхом переробки, тобто на основі кадру із кінофільма. При цьому, експертом здійснювалось лише порівняння зображення, питання творчого внеску художника ним не досліджувалось.

Дані висновку експерта в цілому мають інформативний характер та не дають підстав уважати про порушення авторських прав позивача з боку відповідача.

Висновок експерта №1183 від 15 січня 2018 року містить дані про те, що персонаж монахині (ігумені) втілений ОСОБА_5 в аудіовізуальному творі (кінофільмі) "ІНФОРМАЦІЯ_1" (11хв. 35 сек. (34-36 сек.) відеоряду другої серії фільму) не є новим, оригінальним або своєрідним персонажем, а також про те, що при створенні твору поштової марки "ІНФОРМАЦІЯ_2" не мало місце відтворення охороноздатного елементу твору.

Такі дані Висновку експерта №1183 від 15 січня 2018 року є належним чином обґрунтованими, проведене дослідження є переконливим, висновок узгоджується з іншими доказами у справі у їх сукупності .

При цьому експертом ОСОБА_17 в повній мірі із приведенням порівняльних прикладів розкрито опис критеріїв оригінальності персонажу, наявності у нього ознак охороноздатності, з огляду на його типовість, відомість, поширеність, невиразність, шаблонність тощо.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_17 підтвердила дані висновку, зазначивши також про те, що акторка ОСОБА_5 грала роль монахині і в інших фільмах, а на момент створення марки померла, отже художник використав ті зображення акторки, які залишились після її смерті. Вказала також, що в даному випадку використано не кадр, а об"єкт, який не містить ефекту гримування, окрім того, індивідуальні риси є особистими правами акторки.

Доводи позивача про те, що дані цього висновку не можуть бути прийняті судом, оскільки експерт не був повідомлений про кримінальну відповідальність, колегією суддів відхиляються, оскільки висновок містить посилання на положення ч.5 ст.106 ЦПК України та застереження про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок згідно із ст.384 Кримінального кодексу України.

Надаючи правову оцінку даним висновкам експертів в сукупності з іншими доказами у справі, колегія зазначає, що є установленим факт створення поштової марки НОМЕР_2 на основі фрагменту аудіовізуального твору кінофільму "ІНФОРМАЦІЯ_1" . Проте позивач не є власником майнових прав на аудіовізуальний твір в цілому, не довів авторство на окрему складову частину твору (персонаж), відтак зазначене є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381 -384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрпошта", третя особа: ОСОБА_3 про захист авторських прав та стягнення компенсації - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.І. Шкоріна

В.В.Соколова