Справа № 308/1401/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Лемак О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухан Н.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

У позовній заяві позивач посилається на те, що 29 грудня 2018 року між нею і відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири № 17, що у м. Ужгород, по вул. Залізничній, буд. 4/22, за умовами якого вона набула у власність вказану квартиру.

Вказує, що на момент укладення договору і по цей час у квартирі зареєстрований відповідач, який в ній не проживав і не проживає. Відповідач запевнив, що він самостійно зніметься з реєстрації у найкоротший строк, однак, не вчиняє жодних дій, спрямованих на зняття з реєстрації за адресою належної їй квартири.

Зазначає, що відповідач є абсолютно сторонньою їй людиною - він не є членом її сімї, вони не проживали і не проживають разом, спільне господарство не вели і не ведуть.

А відтак, факт набуття нею у власність даної квартири не є правовою підставою для набуття відповідачем прав, які виникають у членів сімї власника житла.

Стверджує, що за вказаних обставин відповідач припинив своє право власності на дану квартиру 29.12.2018 року, в тому числі і право користування нею, оскільки таке право, відповідно до ст. 317 ЦК України, є складовою права власності.

Також зазначає, що укладений між ними договір купівлі-продажу не містить умови, які б надавали відповідачу право користування даною квартирою. Також між ним і відповідачем не укладався окремо договір оренди/найму житла щодо даної квартири. Також вона не зверталася до уповноважених державних органів з приводу реєстрації м/п відповідача за адресою даної квартири.

Окрім того, вказує, що з акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації, посвідченого мешканцями сусідніх квартир та головою правління ОСББ «Залізнична», вбачається, що відповідач фактично не проживає в даній квартирі понад три роки, тобто понад встановлені законом строки, що дає підстави стверджувати про втрату ним права користування житлом.

Отже в підсумку зазначає, що відповідач не є членом її сімї і відповідно з набуттям нею у власність квартири у нього не виникли права, які набувають члени сімї власника житла. Відповідач, відчуживши квартиру, разом з припиненням свого права власності на неї припинив також право користування квартирою, як право, яке є невідємною складовою права власності. Відповідач не має права користування квартирою через відсутність відповідних до закону правових підстав як новий власник, вона його не уповноважувала таким правом (договір оренди/найму не укладався, із заявою про реєстрацію його м/п вона не зверталася), відповідач понад три роки не проживає в даній квартирі.

Факт реєстрації місця проживання відповідача - сторонньої для неї особи суперечить її інтересам і створює їй перешкоди у користуванні власністю.

На підставі вищевикладеного просить суд усунути їй, ОСОБА_1, перешкоди у користуванні власністю - квартирою № 17, що у м. Ужгород, по вул. Залізничній, буд. 4/22, шляхом визнання гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житлом - квартирою № 17, що у м. Ужгород, вул. Залізнична, буд. 4/22 і таким, що підлягає зняттю з реєстрації місця проживання за даною адресою.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом залишено без руху та надано строк для усунення вказаних недоліків.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.04.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, при цьому 26.02.2019 року через канцелярію суду подала клопотання, в якому просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що позовну заяву підтримує та просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не зявився, при цьому 18.03.2019 року подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 151677481 від 29.12.2018 року.

Право власності на вказану квартиру набуто позивачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 2360, де продавці: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та покупець ОСОБА_1

З копії довідки № 5074/1921 від 27.12.2018 року, виданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 станом на 27.12.2018 року зареєстровані такі особи: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області, гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23.03.2001 року.

З копії акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 18.12.2018 року, підписаний мешканцями багатоквартирного будинку № 4/22 по вул. Залізнична в м. Ужгороді та та посвідченого головою правління ОСББ «Залізнична», вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживають у квартирі № 17 даного будинку з лютого 2016 року.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 71 ЖК України визначено, що право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті даної статті.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Як встановлено судом, реєстрація відповідача у будинку, що належить позивачу є перешкодою йому для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд, і таке становище порушує конституційні права позивача.

Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги вищенаведені обставин, оскільки відповідач не є членом сімї позивача та співвласником квартири, а також правових підстав для користування даним будинком не має, суд вважає, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житлом квартирою № 17 в буд. 4/22 по вул. Залізнична в м. Ужгород Закарпатської області, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Що стосується решти позовних вимог позивача суд зазначає наступне.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV.

Згідно зі ст. 3 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 11 даного Закону орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Як зазначено у висновках постанови Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 року, виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. А отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Разом з тим, оскільки після визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом квартирою № 17 в буд. 4/22 по вул. Залізнична в м. Ужгород Закарпатської області, позивач не звертався з вимогами до органу реєстрації про зняття відповідача з реєстрації місця проживання і йому не відмовлялося в цьому, то зазначену вимогу суд вважає передчасною.

При цьому, оскільки за змістом ст. 7 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням, то ухвалене по даній справі рішення суду про втрату відповідачем права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації.

Відповідно до ч. 1ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на визнання відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 384,20 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст. ст. 4, 13, 76, 80, 81, 89, 142, 200, 206, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В

Позовну заяву - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом - квартирою № 17 в буд. 4/2 по вул. Залізнична в м. Ужгороді, Закарпатської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 квітня 2019 року.

Головуюча О.В. Лемак