Справа № 464/8752/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/3094/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3,; представника відповідача ОСОБА_4-Наконечної О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

06.09.2013 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача , в якому після уточнення позовних вимог, які подані представником позивача 30.03.2018 та долучені до матеріалів справи, просить визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 станом на 21.10.2013. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що станом на день звернення до суду /06.09.2013/ являвся наймачем квартири АДРЕСА_1. На той момент у зазначеній квартирі, окрім нього, зареєстрована була відповідач ОСОБА_4, однак остання з 2001 року у спірній квартирі фактично зовсім не проживає. В 2001 році відповідач ОСОБА_4 переїхала на постійне місце проживання в с.Полоничі Буського району Львівської області, де народилася та проживала до навчання. Стверджує, що відповідач в спірній квартирі добровільно не проживає, не проводить оплату за житлово-комунальні послуги, жодних її речей у квартирі немає, таку вона залишила добровільно. Враховуючи наведене, просить уточнені позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.10.2013 позов ОСОБА_2 задоволено, вирішено визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 02.02.2018 вказане заочне рішення скасовано та призначено у справі підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 станом на 21.10.2013.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 114,70 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення несправедливим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до даних відносин ст.ст.71,72 ЖК України та помилково не застосував ст.3 СК України, ст.ст.9,64,150 ЖК України ст.ст.383,391 ЦК України. Зазначає, що вона не є членом сім'ї наймача та між ними відсутні будь-які родинні відносини, спільного господарства з позивачем вона ніколи не вела. Кваліфікуючи спірні відносини, суд повинен був з'ясувати чи позивач є квартиронаймач чи власник квартири та чи міг він взагалі звертатись з позовом та можливість застосування ст.ст.71,72 ЖК та ст.405 ЦК до правовідносин, які виникли між особами, які не є членами сім'ї. З матеріалів справи встановлено, що позивач є власником житла, а тому суд не міг застосувати ст.71,72 ЖК України, що є підставою для скасування рішення та відмови у позові. Задовольняючи позов, суд визнав її такою, що втратила право на квартиру з 21.10.2013 року, тобто в минулому, що не відповідає правовій позиції Верховного суду України висловленій у постанові від 22.04.2015 року. Крім цього, вважає, що оскільки право користування житловою квартирою підлягає державній реєстрації, а відомості про це право вносяться до паспорту особи та матеріалами справи підтверджується, що станом на час розгляду справи такого права у неї немає, а відтак рішення носить суто декларативний характер та не може бути правовою підставою припинення користування, яке об'єктивно не існує, що свідчить про невідповідність такого рішення завданням цивільного судочинства. Звертає увагу, що станом на дату винесення оскаржуваного рішення між сторонами у справі відсутні будь-які матеріальні правовідносини та у позивача станом на дату розгляду вказаної справи відсутнє порушене право, що свідчить про неправильно обраний ним спосіб захисту. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач по справі ОСОБА_2 надав суду Відзив на апеляційну скаргу у якому зазначає, що рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, а апеляційна скарга є надумана та безпідставна. Просить залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Третя особа по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали суду Відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначають, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідач ОСОБА_4 23.10.2015 року особисто звернулася у Буський РВ ГУДМСУ у Л/о про реєстрацію її місця проживання за адресою АДРЕСА_2, а відтак, погоджувалася з рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23.10.2013 року, однак з невідомих причин у 2017 році подала суду заяву про перегляд рішення у якому відсутній предмет спору. Просить відмовити ОСОБА_4 у задоволенні її апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача Наконечної О.А. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно ордеру на жиле приміщення № 026627 від 26.12.1989 року, виданого виконавчим комітетом Червоноармійської ради народних депутатів спірна квартира №33 надана позивачу по справі ОСОБА_2 із сім»єю із 4-х членів сім»ї, а саме: ОСОБА_2-основний квартиронаймач, ОСОБА_8, ОСОБА_9-відповідач по справі та ОСОБА_10

Згідно довідки ОСББ «Сихівчани» з місця проживання та реєстрації № 539 від 04.04.2013 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованими були позивач по справі ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4, яка зареєстрована у квартирі 18.08.1998 року.

Той факт, що відповідач ОСОБА_4 у 2001 році переїхала проживати у с.Полоничі Буського району , де проживає до цього часу із своєю сім»єю та мамою ОСОБА_8 не заперечується її представником Наконечною О.А. та складеними актами, яким суд першої інстанції дав правову оцінку. Зазначене узгоджується з показаннями свідків, яких суд допитав в судовому засіданні та які підтвердили факт відсутності відповідача ОСОБА_4, та підтвердили факт складення актів у 2013 році.

Згідно пояснень третіх осіб, зокрема, ОСОБА_6 , яка проживає у квартирі з 2004 року та ОСОБА_7, яка проживає у квартирі з 2005 року підтвердили, що відповідач ОСОБА_4 у квартирі з цього періоду не проживає, її речі відсутні, будь-яких намірів та інтересу до квартири та для проживання не заявляла, перешкод їй у цьому ніхто не вчиняв

21.10.2013 року Сихівським районним судом м.Львова у зазначеній справі № 464/8752/13-ц було постановлено заочне рішення про визнання ОСОБА_4 втраченою право на житло у квартирі АДРЕСА_1. З пояснень представника відповідача ОСОБА_4, з пояснень представника позивача та згідно Відзивів на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 та третіх осіб встановлено, що Лисовець 11.12.2013 року добровільно на підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 21.10.2013 року зареєструвалася по місцю свого постійного проживання у с.Полоничі Буського району Львівської області.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 02.02.2018 року заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 21.10.2013 року скасоване за заявою представника відповідача ОСОБА_4.( а.с.40-41 т.1).

Із матеріалів справи та пояснень представника відповідача адвоката Наконечної О.А. вбачається, що відсутній предмет спору, оскільки відповідач ОСОБА_4 погодилася із заочним рішенням суду від 21.10.2013 року, добровільно зареєструвалася у с.Полоничі Буського району, де проживає разом із сім»єю, веде підсобне господарство. В суді апеляційної інстанції представник відповідача Наконечна О.А. пояснила, що відповідач ОСОБА_4 подумала, що у майбутньому, можливо, виникне потреба у квартирі , а тому подала заяву про перегляд заочного рішення.

За приписами ст.71 ч.1, 2 Житлового кодексу України (далі ЖК) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно з ст.72 ЖК визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Згідно роз»ясень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК) необхідно з»ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім»ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил щодо оцінки доказів.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із наданих сторонами та встановлених доказів відповідно до ст.ст. 12, 76-81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).

Основною причиною відсутності ОСОБА_4 понад встановлені ст.71 ЖК строки, яка зазначена у заяві про перегляд заочного рішення, ОСОБА_4 називає необхідність постійного стороннього догляду за мамою, однак належних та допустимих доказів для підтвердження зазначеного аргументу відповідач суду першої та апеляційної інстанції не надала. Доказів порушення її житлових прав не називає.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на відсутність у спірній квартирі понад строки, визначені ст. 71 ЖК, починаючи з 2013 року, в той час як у позовній заяві зазначений період до жовтня 2013 року. Представник відповідача у суді апеляційної інстанції не посилається на поважність причини відсутності ОСОБА_4 у спірній квартирі як необхідності догляду за мамою, а припускає, що у майбутньому у ОСОБА_4 може виникнути потреба для проживання у спірній квартирі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За ч.6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст.ст. 77-80 ЦПК суд бере до уваги докази, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Ухвалюючи рішення, судом дотримано норм матеріального та процесуального права, рішення суду відповідає встановленим обставинам та наданим доказам.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з приводу не застосування судом першої інстанції ст.405 ЦК та статей Цивільного кодексу, які захищають права власника, не спростовують висновків суду, оскільки до 2013 року квартира мала статус комунальної, відповідач ОСОБА_4 не посилається на порушення її житлових прав, доказів з приводу поважних причин не проживання не надає, погоджується з тим, що не проживала.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 19 квітня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк