Справа № 564/573/19
Костопільський районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя Левчук В.В.
секретар судового засідання Зберун К.Ф.
позивача - не з?явився
відповідача - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №564/573/19 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька
ОСОБА_1 звернулася до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які після розірвання шлюбу проживають з позивачем. Вказує, що під час літніх канікул бажає поїхати з дітьми на відпочинок до Туреччини і у зв`язку з цим неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дітей за кордон та виготовлення усіх необхідних проїзних документів, проте відповідач відмовляється надати такий дозвіл. Просила суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, надати дозвіл на разовий тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для відпочинку та оздоровлення за межі України до Туреччини у її супроводі, без дозволу (згоди) та супроводу відповідача в межах часового проміжку з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року. Також просила надати дозвіл оформляти документи для тимчасового виїзду дітей за кордон без згоди батька.
Позивач в судове засідання не з?явилась, подала до суду заяву у якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення у справі.
Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідач в черговий раз в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив та не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Про дату, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.4 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене,суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних, доказів та постановити заочне рішення.
Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив.
Від шлюбу сторони мають неповнолітніх синів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , виданими 03.03.2006 року Малолюбашанською сільською радою Костопільського району Рівненської області, актові записи № 8 та № 9.
Після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю, що підтверджується довідкою Малолюбашанської сільською ради Костопільського району Рівненської області від 28.02.2019 року № 403/01.
Позивач ОСОБА_1 має намір поїхати на відпочинок з дітьми до Туреччини в період літніх канікул у проміжку часу з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року.
Відповідач дозволу на виїзд дітей на відпочинок до Туреччини не надав, причини ненадання дозволу не навів, в судове засідання не з`явився.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією прав дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість надана Верховною радою України.
Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно вимог частини третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положень цієї Конвенції, дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи.
Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти.
Як встановлено частиною третьою статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до частини третьої, пунктів 1), 2) частини четвертої Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724) виїзд з України громадян, які не досягли16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд громадянина України, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Ураховуючи те, що дозвіл на виїзд дитини за кордон без обмеження його відповідним часом чи періодом до досягнення дитиною 16-річного віку може стати підставою для перебування дитини за кордоном досить тривалий не обмежений час, і це може порушити батьківські права відповідача та позбавити його права на спілкування з дітьми та на участь у їх вихованні, а багаторазовий виїзд дітей за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачений, то суд дійшов висновку, виходячи з положень зазначених норм матеріального права, що дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
Згідно з підпунктом 2) пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152 (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів) або інших законних представників. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Враховуючі вказані обставини суд вважає, що період часового проміжку з 01 червня 2019 року до 31 серпня 2019 року перебування дитини за межами України відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її повноцінному розвитку.
Жодних обставин, які могли б свідчити про зворотне, судом не встановлено, як не встановлено і об`єктивних причин для ненадання відповідачем дозволу на тимчасовий виїзд своїх дітей за кордон до Туреччини на відпочинок.
Враховуючи інтереси дітей та їх право на свободу пересування, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька - задоволити.
Надати дозвіл на разовий тимчасовий виїзд неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для відпочинку та оздоровлення за межі України до Турецької Республіки у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без дозволу (згоди) та супроводу батька дітей ОСОБА_2 в період з 01 червня 2019 року до 31 серпня 2019 року.
Надати дозвіл ОСОБА_1 оформляти усі необхідні проїзні документи, паспорти для виїзду неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для відпочинку та оздоровлення за межі України до Турецької Республіки без дозволу (згоди) батька дітей ОСОБА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 /двадцяти/ днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня проголошення.

У зв`язку із неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершився розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складення повного заочного судового рішення - 23.05.2019.

СуддяВ. В. Левчук