РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3432/18

пр. № 2/759/1015/19

24 квітня 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді: Величко Т.О.

при секретарі судових засідань: Дудник В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Святошинської РДА м. Києва про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд,-

В С Т А Н О В И В

У березні 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Святошинської РДА м. Києва про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 вказує, що 02.09.2007 року був зареєстрований шлюб між нею та ОСОБА_3 Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилась дочка ОСОБА_4. З моменту народження та по цей час, донька проживає разом з позивачем за адремою - АДРЕСА_1 та відвідує СЗШ № 26 в м.Києві.

Позивач вказує, що 20.02.2015 року через припинення шлюбних відносин рішення Святошинського районного суду м.Києва шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Однвєю із причин їхнього розлучення було те, що відповідач поводився агресивно, принижував її, після їхнього розлучення відповідач одружився в друге, однак і він розпався. На цей час відповідач одружився в-третє та від шлюбу має також малолітню дитину. З моменту розірвання шлюбу і до літа 2017 року між позивачем та відповідачем була усна домовленість про те, що на вихідгі він має право забирати доньку до себе, а ввечері неделі повертати її до дому, щоб донька могла модливість підготуватись до школи і з понеділка відвідувати школу, однак відповідач почав порушувати домовленість та не повертати своєчасно дитину. Відповідач брав дитину для спілкування, але рідко привозив її додому, де він її забирав, писав повідомлення і у телефонних розмовах повідомляв, що привезе її, але не привозив і позивачу доводилось дізнаватись де вона і самостійно їхати та забирати її. Позивач заначає, що хоча відповідч досі зареєстрований разом з нею, фактичне місце його проживання позивачу не відомо, він завжди його приховує.

Позивач вказує, що 19.01.2018 року відповідач забрав доньку на вихідні та зобов"язався повернути її ввечері 21.01.2018 року. Позивач попередила доньку, щоб вона була на зв"язку з нею та до обіду 21.01.2018 року вона була на зв"язку, після чого зв"язок перервався і більше її телефон не відповідав, отже як вважає позивач, відповідач шляхом обману вивіз доньку в невідоме для неї місце і утримував там проти її воліта без домовленості. З цього приводу позивач звернулась до правоохоронних органів. 27.01.2018 року позивач дізналась, що відповідач протиправно утримує їх доньку у своїх батьків в м.Узин, Білоцерківського району, Київської обл., вона вирушила туди, щоб повернути доньку, але відповідач її не віддав і не дав можливості поспілкуватись з нею та позивачу стало відомо, що їх донька вже навчається в Узинській загальноосвітній середній школі. 06.02.2018 року позивач знову прибула до м. Узин, щоб поспілкуватись з донькою в школі, де їй повідомили, що дівчинка була прийнячта на навчання за заявою тепершньої дружини відповідача, без згоди дівчинки та позивача. Того ж дня позивач змогла повернути доньку.

Позивач взузує, що згідно висновку Білоцерківського ВП ГУ НП в Київські обл. від 30.01.2018 року вчинені відповідачем дії щодо викрадення та утримання дитини в невідомому місці не містять складу кримінального правопорушення, а мають вирішуватись в цивільно-правовому порядку. Отже 23.01.2018 року позивач вимушена була звернутись з позовною заявою до відповідача про відібрання дитини, який зараз відкликаний.

Позивач вказує, що відповідач веде себе агресивно та постійно погрожує їй фізичною розправою та тим, що забере від неї дитину назавжди, принижує її як шляхом надсилання повідомлень так і в присутності інших осіб, розповсюджує неправдиву інформацію, рішення про стягнення аліментів не виконує, аліменти не сплачує, що свідчить про неврівноваженість відповідача та його неплатоспроможність який лише негативно може вплинути на розвиток та життєдіяльність їхньої доньки.

Крім того, позивач вказує, що їй відомо, що стосовно відповідача відкрито декілька виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованості за отримання кредитів. В будинку до якого відповідач вивіз та утримує їх доньку не обладнаний належними санітарними та іншими зручностями для проживання в ньому малолітньої доньки, в будинку постійно мешкають 8 осіб.

Позивач зазначає, що відповідач не приймає та не бажає приймати участь у вихованні їхньої доньки, а маніпуляючи донькою намагається завдати позивачу пчихічні страждання.

Позивач, вказує, що вона на відміну від відповідача має постійне місце роботи в Києві, забезпечує належні умови для проживання, навчання та розвитку доньки, її фізичний, культурний, духовний та моральний розвиток, за власний рахунок утримує її, піклується про її здоров"я, не вживає шкідливих речовим, веде здоровий спосіб життя, одружена, має постійне місце проживання.

21.01.2019 року позивач долучила до справи висновок Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 від 23.10.2018 року № 107-40/7611 згідно якого, враховуючи думку дитини, надані документи, адміністрацію пришла до висновку, з метою захисту прав дитини, рекомендовано визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом із матір"ю, громадянкою ОСОБА_2

13.03.2018 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Величко Т.О.16.03.2018 року Ухвалою судді позов залишено без руху.11.04.2018 року Ухвалою судді відкрито провадження у справі.

В судове засідання позивача не з"явилась про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, що підтверджується зворотнім повідомлення про вручення судової повістки.

Відповідач у судове засідання не з"явився, про судові засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись на адресу суду за закінченням терміну зберігання та зворотніми повідомленнями про вручення повісток. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло, а тому суд вбачає за можливе проводити розгляд справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

Третя особа - служба у справах дітей Святошинської РДА м. Києва свого уповноваженого представника до суду не направила, просила слухати справу без присутності представника, у зв"язку з виробничим навантаженням. Крім того, вказала, що підтримує висновок Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації.

Згідно з ч. 1 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 02.09.2007 року був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилась дочка ОСОБА_4. (а.с. 8), Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2015 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Судом встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_4 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 6,7).

Судом встановлено, що згідно акту обстеження ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1, але не проживає за вказаною адресою (а.с. 13).

Судом встановлено, що згідно довідки № 5-2018 від 24.01.2018 року ОСОБА_2 працює в ТОВ "Альф Туристичний Опаратор" на посаді менеджер відділу паспортизації фізичних осіб (а.с. 11).

Судом встановлено, що згідно характеристики учениці 1-А класу СЗШ № 26 м.Києва ОСОБА_4 фізично та інтелектуально відповідає віковим нормам, емоційно стабільна, має охайний та доглянутий зовнішній вигляд, добре вчиться, поводиться чемно, виховано, врівноважено. За час навчання приводила і забирала дитину, цікавилась навчанням і відвідувала батьківські збори тільки мати битини ОСОБА_2 (а.с. 12).

Судом встановлено, що згідно висновку Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 від 23.10.2018 року № 107-40/7611, враховуючи думку дитини, надані документи, адміністрацію пришла до висновку, з метою захисту прав дитини, рекомендовано визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом із матір"ю, громадянкою ОСОБА_2 (а.с. 87-89).

Судом встановлено, що згідно акту обстеження умов проживання - умови для проживання, вихованнята повноцінного розвитку малолітньої ОСОБА_4 створені належним чином. Зі слів дитни вона хоче жити з матір"ю, а з батьком бачитись (а.с. 90).

Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.1 ст. 160 , ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їх дитини, що стало підставою для подачі позову до суду.

Враховуючи, що на даний час дитина проживає разом з матір'ю, та має особисту прихильність до матері, за місцем проживання дитини створені всі умови для неї, позивач має постійне місце роботи в Києві, забезпечує належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини, її фізичний, культурний, духовний та моральний розвиток, за власний рахунок утримує її, піклується про її здоров"я, не вживає шкідливих речовим, веде здоровий спосіб життя, одружена, має постійне місце проживання суд з огляду на подані позивачем докази вважає за необхідне позов задовольнити.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору у розмірі 705 грн. 00 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись 2, 10, 76-81, 263-265, 273, 280 ЦПК України, 19, 141, 157, 160-161 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Святошинської РДА м. Києва про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зазом з її матір"ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,яка зареєстована та проживає за адресою : АДРЕСА_1

Стягнути з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 705,00 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: