328/1015/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Новікової Н.В., за участю секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу стягувача Приватного акціонерного товариства «Фінансова компанія «Укрнафтогаз» на дії державного виконавця,-

встановив:

09.04.2019 голова Правління ПрАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз» ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 (далі державний виконавець), в якій просить: 1) визнати неправомірними дії державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.03.2019 у виконавчому провадженні №55478474; 2) визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.03.2019 у виконавчому провадженні №55478474.

Скаргу обґрунтовує тим, що вважає оскаржувані дії та рішення державного виконавця незаконними, необґрунтованими та такими, що порушують права стягувача, оскільки державним виконавцем не вжиті всі можливі заходи, визначені Законом України «Про виконавче провадження» та ним порушені ст.6 та п.1 Протоколу №1 ЄКПЛ.

Представник стягувача ПрАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз» у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд скарги без його участі, скаргу підтримав.

Боржник ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду скарги, причини неявки не повідомив.

Державний виконавець у судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду скарги, причини неявки не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

20.09.2017 рішенням Токмацького районного суду Запорізької області у справі №328/1640/17 задоволений позов Приватного акціонерного товариства «Фінансова компанія «Укрнафтогаз» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь «Фінансова компанія «Укрнафтогаз» заборгованість за обслуговування рахунку у цінних паперах за Договором №386 Ф про відкриття рахунку у цінних паперах від 11.08.2011 в розмірі 1 890 гривень, штраф 945 гривень, пеню 521,28 гривню, індекс інфляції за весь час прострочення 1 383,26 гривні, а всього стягнуто 4 739,54 гривень. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь «Фінансова компанія «Укрнафтогаз» судовий збір в розмірі 1 600 гривень.

13.10.2017 Токмацьким районним судом виданий виконавчий лист у справі №328/1640/17.

09.01.2018 державним виконавцем відкрите виконавче провадження №55478474 з примусового виконання виконавчого листа у справі №328/1640/17.

30.03.2019 державним виконавцем прийнята постанова про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №55478474. Підставою прийняття державним виконавцем оскаржуваного рішення є п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII, а саме - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Під час примусового виконання виконавчого листа у справі №328/1640/17 у виконавчому провадженні №55478474 державний виконавець вчинила такі виконавчі дії:

- 09.01.2018 відкриття виконавчого провадження,

- 09.01.2018 звернення стягнення на майно боржника на підставі постанови про арешт майна боржника,

- 20.06.2018 звернення стягнення на кошти на рахунках боржника в ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі постанови про арешт коштів боржника,

- 17.08.2018 - звернення стягнення на кошти на рахунках боржника в ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі постанови про арешт коштів боржника,

- 30.03.2019 повернення виконавчого документу стягувачу на підставі постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

Згідно з положенням ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

У справі «ОСОБА_4 проти України» (рішення від 29 червня 2004 року) Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.5 ст.48 Закону №1404-VIII у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону №1404-VIII у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Водночас, п.3 ч.3 ст.11 Закону №1404-VIII надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну.

Згідно з ч.8 ст.48 Закону №1404-VIII виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Державний виконавець був повідомлений про розгляд справи, а тому мав можливість подати докази про вжиття достатніх, ефективних заходів для своєчасного примусового виконання виконавчого документу, проте таких доказів до суду ним подано не було.

Відповідно до оскаржуваної постанови державний виконавець перевірила наявність нерухомого майна у власності боржника ОСОБА_5 лише за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який функціонує з 01.01.2013. Але, боржник мав можливість набути у власність нерухоме майно і до цього строку. Ним також перевірена наявність у власності боржника земельних ділянок на території м. Токмака та Токмацького району. По іншим регіонам України відповідна перевірка державним виконавцем не проведена. Державним виконавцем не перевірена наявність грошових коштів на рахунках боржника у ПАТ КБ «Приватбанк», на які накладений арешт з метою подальшого їх списання.

Також державний виконавець не надала суду доказів, які підтверджують дотримання ним вимог ч.8 ст.48 Закону №1404-VIII при перевірці майнового стану боржника.

При цьому, суд відхиляє аргументи стягувача щодо недотримання державним виконавцем вимог, визначених ст.18 ч.3 Закону №1404-VIII, адже вказані вимоги стосуються прав, а не обовязків виконавця.

Відповідно до ч.1, 2 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, з врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що державний виконавець вживав заходів на виконання рішень суду, однак ці заходи були суто формальними, а дієвих заходів передбачених законом вжито не було. Тому бездіяльність державного виконавця, що полягає у не здійсненні передбачених законом заходів примусового виконання судового рішення, слід визнати неправомірною, зобовязавши державного виконавця здійснити необхідні виконавчі дії у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом №1404-VIII.

Оскільки оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем на підставі неправомірної бездіяльності, вона є неправомірною та підлягає скасуванню.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.260, 450, 451, 453 ЦПК України, суд,-

постановив:

Скаргу стягувача Приватного акціонерного товариства «Фінансова компанія «Укрнафтогаз» на дії державного виконавця - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 допущену у виконавчому провадженні №55478474.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.03.2019 у виконавчому провадженні №55478474.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: