Дата документу 17.04.2019 Справа № 328/1158/18
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 328/1158/18 Головуючий у 1 інстанції: Курдюков В.М.
провадження № 22-ц/807/216/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі::

Головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

секретар: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09 липня 2018 року у складі судді Курдюкова В.М. у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 міської ради про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач працювала у відповідача на посаді завідувачки стоматології та відповідно до п. 234 Наказу № 143 - о від 29.12. 2017 року була звільнена з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства, де позивач раніше була працевлаштована, яка відбувалася на підставі рішення Токмацької міської ради Запорізької області № 2 від 20.07.2017 року «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації».

Проте, на теперішній час, як стало відомо позивачу, що рішенням Токмацької міської ради Запорізької області № 20 від 22.02.2018 року «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом перетворення в комунальне підприємство «Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» Токмацької міської ради, зі змісту, якого позивач дізналася, що зупинено процедуру ліквідації підприємства на якому позивач була працевлаштована та на сьогоднішній день існує вищезазначене підприємство, а відтак звільнення ОСОБА_3 є незаконним та позивач повинна бути поновлена відповідачем на раніше зайнятій позивачем у нього посаді.

Відповідно до вимог положень ст. 235 КЗпП має право при поновлені на роботі позивача на виплату та стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який відбувся з вини відповідача, ця сума дорівнює 35549 грн. 84 коп., яка розраховується позивачем наступним чином, 127 робочих днів вимушеного прогулу, станом на сьогоднішню дату -02.07.2018 року помножила на розмір позивача середньоденного заробітку, який становить розмір - 279 грн. 92 коп., і отримала таким чином розмір 35549 грн. 84 коп., оскільки 127 днів х 279 грн. 92 коп. = 35549 грн. 84 коп.

Також вважає, що з поважної причини було пропущено строк, встановлений для звернення до суду за визнанням незаконним звільнення позивача , оскільки ОСОБА_3 дізналась про зупинення ліквідації підприємства лише у травні 2018 року, коли до позивача потрапило відповідне рішення про зупинення ліквідації підприємства.

Посилаючись на вказані обставини, просила поновити ОСОБА_3 строк, передбачений ст. 233 КЗпП, як такий, що пропущений ОСОБА_3 з поважної причини; визнати незаконним п. 234 Наказу № 143-0 від 29.12.2017 року та звільнення ОСОБА_3 29.12.2017 року з посади завідувачки стоматології Токмацької центральної районної лікарні та поновити ОСОБА_3 на цій посаді, допустивши при цьому негайне виконання; стягнути на користь ОСОБА_3 з Комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 35 549 грн. 84 коп.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 09 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії".

Дослідивши матеріали справи, колегія судді приходить до висновку, що рішення першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до частини 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті переведення всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

За положеннями ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що рішенням Токмацької міської ради від 20.07.2017 року № 2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації» вирішено припинити шляхом ліквідації комунальну установу Токмацька центральна районна лікарня, створити комісію з припинення, якій до 01 листопада 2017 року закрити рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами та інше.

На виконання вказаного рішення міської ради головою ліквідаційної комісії комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня ОСОБА_5 видано наказ від 21.07.2017 року № 84-осн про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом ліквідації, розташовану за адресою: 71700, м. Токмак, вул. Центральна, 55Ж. Пунктом 2.3. даного наказу вирішено звільнити працівників підприємства згідно з чинним законодавством.

Рішенням Токмацької міської ради від 21.09.2017 року № 18 «Про внесення змін до рішення Токмацької міської ради від 20.07.2017 року № 2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації» виключено з вказаного вище рішення міської ради слова «до 01 листопада 2017 року».

Наказом голови ліквідаційної комісії комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня ОСОБА_5 від 19.10.2017 року № 132-осн «Про попередження працівників КУ Токмацька ЦРЛ про майбутнє звільнення» затверджено список працівників, які підлягають звільненню з 29.12.2017 року у звязку із скороченням штату та відомість попередження про майбутнє звільнення згідно з додатків № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 22, 23 до наказу.

На виконання рішення Токмацької міської ради №2 від 20.07.2017 р. наказом голови ліквідаційної комісії КУ Токмацька ЦРЛ № 170 осн від 18.12.2017 р. прийнято рішення про повне скорочення штату працівників Токмацької центральної районної лікарні.

Відповідно до п. 234 Наказу № 143 - о від 29.12. 2017 року позивач була звільнена з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства.

Рішенням від 22 лютого 2018 року Токмацька міська рада визнала таким, що втратило чинність своє рішення №2 від 20.07.2017 р. та вирішила зупинити ліквідацію відповідача та припинити комунальну установу Токмацька центральна района лікарня шляхом її перетворення в комунальне підприємство «Токмацький центр профілактики та боротьби зі СНІДом.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України - при реорганізації дія трудового договору продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства, допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників. Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому їм органу.

Незважаючі на зміну форми припинення установи, рішення про повне скорочення чисельності штату працівників наказ голови ліквідаційної комісії КУ Токмацька ЦРЛ № 170 осн від 18.12.2017 р. не було змінено.

Оскільки посада позивача та всі інші посади комунальної установи відповідача було скорочено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідно до ст. 5-1, ч.4 ст. 36 КЗпП України припинення трудового договору за ініціативи власника є правомірним, незважаючі на зміну припинення установи на її перетворення, бо працівника неможливо перевести на іншу роботу через повне скорочення штату.

Таким чином, незважаючи на те, що ліквідацію установи було замінено на реорганізацію, повне скорочення штату працівників є безумовною підставою звільнення позивача.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19.04.2019 року.

Головуючий:

Судді: