КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6084/2019 Головуючий у 1 інстанції - Величко Т.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

ПоліщукН.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року про відмову у виправленні описки у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до відповідача Київської міської ради (далі - КМР) про визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме: 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 із 3/4 частин житлового будинку, які належали спадкодавцю ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частини земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 із 3/4 частин земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, а саме: 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1, із 3/4 частин житлового будинку, які належали спадкодавцю ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, а саме: на 1/4 частини земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 із 3/4 частин земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на спадкове майно, а саме: на 3/16 частини житлового будинку АДРЕСА_1, із 3/4 частин житлового будинку, які належали спадкодавцю ОСОБА_6, на праві особистої приватної власності.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 3/16 частини земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності.

В решті позовних вимог відмовлено.

У січні 2019 року ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій просила виправити арифметичні помилки в резолютивній частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року, яка полягає у неправильному написанні часток житлового будинку замість 9/32 зазначено 1/4, а також замість належного 9/32 частини земельної ділянки зазначено 1/4.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено. При цьому, суд виходив із того, що зазначені вище обставини не є опискою в розумінні ст. 269 ЦПК України.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про виправлення описки.

Скаржник посилається на те, що без виправлення указаної арифметичної помилки всі чотири співвласники зазначеного будинку та земельної ділянки (три позивачі та четвертий співвласник) позбавлені цілого комплексу своїх законних прав, зокрема, права володіти та розпоряджатись своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 6 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягаєзадоволенню з наступних підстав.

Так, за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Під опискою слід розуміти допущення судом помилки, зумовленої неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. Особливо це стосується резолютивної частини рішення, оскільки може ускладнити виконання судового рішення.

Як убачається із матеріалів справи позивачі, звертаючись до суду, просили визнати за ними право власності на спадкове майно, а саме 9/32 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а не частку від 3/4 житлового будинку, та 9/32 частин земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, а не частку від 3/4 частин земельної ділянки, яка перебувала у власності спадкодавця.

Однак, судом першої інстанції установлено, що згідно із заповіту від 23.05.2007 року спадкодавець заповіла лише належну їй на праві власності 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1, без надвіних будівель та споруд та належну їй на праві приватної власності 3/4 частин земельної ділянки за цією ж адресою, а не ту земельну ділянку, якою вона постійно користувалась.

Саме такі обставини і були встановлені судом першої інстанції та відображені в рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року.

Як убачається із матеріалів справи, рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалось, в тому числі, в частині його мотивування або встановлення дійсних обставин справи.

Разом з тим, в мотивувальній та резолютивній частині рішення суд першої інстанції не визначив ( не розрахував) дійсні частки кожного із співвласників, зазначивши частку від частки, що унеможливлює подальше виконання рішення суду, внесення даних в Державний реєстр нерухомості, де повинна бути зазначена частка, яка належить особі на праві власності, а не частка від частки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив заявнику у виправленні описки та арифметичної помилки і приходить до висновку про скасування ухвали від 21 січня 2019 року та направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, колегіясуддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року скасувати , а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді :