Апеляційне провадження № 22-ц/824/923/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 756/4441/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Соколової В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Житлово-будівельний кооператив «Суднобудівник-6»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4,

на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 6 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Васалатія К.А. в приміщенні суду, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ЖБК «Суднобудівник-6» про захист прав споживач та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є членом та споживачем послуг ЖБК «Суднобудівник-6», головою правління якого є ОСОБА_5, який обраний до складу правління і виконавчим директором з порушенням закону та Статуту кооперативу.

На її неодноразові звернення ОСОБА_5 не надав їй засвідчені копії протоколів загальних зборів кооперативу від 29 грудня 2015 року та від 29 листопада 2016 року, список присутніх на них членів кооперативу, а також інформацію щодо його повноважень та підстав зайняття займаної посади, підтвердження його освіти та кваліфікаційного рівня, його та бухгалтера ЖБК функціональних (посадових) обов'язків.

Таким чином, вважаючи, що її права, як споживача порушені, оскільки вона як споживач і платник послуг відповідача, в тому числі, послуг, які надають бухгалтер та виконавчий директор, має право знати їх функціональні обов'язки та чи відповідають вони займаним посадам, ОСОБА_4 просила суд зобов'язати відповідача надіслати на її адресу: посвідчені копії трудових договорів (контрактів) та функціональних обов'язків працівників кооперативу виконавчого директора ОСОБА_5 і бухгалтера; посвідчені копії протоколів загальних зборів членів кооперативу від 29.12.15 та від 29.11.2016 та списки членів кооперативу, присутніх на зазначених загальних зборах.

А також надати їй відповіді: а) чи проводив відповідач конкурс на посаду «виконавчий директор»; б) чи є у виконавчого директора ЖБК «Суднобудівник-6» ОСОБА_5 вища освіта, якщо є то з якої спеціалізації та чи відповідає його освітньо-кваліфікаційний рівень та стаж роботи займаній посаді; в) з якого джерела фінансується заробітна плата голови правління, виконавчого директора і бухгалтера та її розмір.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва 6 листопада 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення її вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема на те, що судом невірно встановлені обставини, які стали підставою для відмови у задоволенні її позову.

Суд не з'ясував обставини та не дав оцінки поданим доказам, оскільки вона звернулася до суду з конкретними вимогами та просила суд захистити її права, як споживача і зобов'язати відповідача вчинити певні дії на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», але суд застосував статті 15,16 ЦК України та фактично викривив суть позову та не надав їй можливості висловитися.

Предметом її позову, зазначає, було не визначення суб'єктивних прав, чи завдання їм шкоди, як вважав суд, а порушення прав як споживача на отримання інформації про послуги відповідача, яку вона запитувала у письмових заявах від 31.01.2017, 17.05.2016 і на підтвердження цього вона надала відповідні докази.

Як споживачу, відповідач відмовив їй у інформуванні, які послуги надає голова правління, виконавчий директор та бухгалтер кооперативу, та не проінформував її про повноваження працівників кооперативу, чи мають вони право здійснювати прийом, приймати від неї документи та вчиняти підписи від імені кооперативу.

Є помилковим висновок суду щодо визначення її права на отримання інформації як суб'єктивного права та відсутність шкоди завданої її відповідачем, в той час як про обов'язки відповідача перед нею, як споживачем, судом взагалі не розглядались. Реалізація прав споживача на отримання інформації не є виключно суб'єктивним правом (наприклад, подання заяви), оскільки цей процес включає також дії відповідача та його обов'язки надати запитувану інформацію згідно із ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Непроінформованість з вини відповідача щодо послуг, їх обсягу, тарифів та порядку надання призводить до здирництва,оскільки відповідач примушує сплачувати за них під погрозою формування заборгованості та породжує можливість ЖБК ухилятися від виконання послуг чи заперечувати свої обов'язки, а також призводить до неможливості з її боку довести зворотнє.

Ненадання відповідачем інформації щодо послуг відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», на думку позивачки, є свідомим активним запереченням її прав як споживача, а тому суд безпідставно дійшов висновку що це є пасив суб'єктивного права, яке не завдало шкоду суб'єктивному праву, а тільки створило носія суб'єктивного права. У висновку суду відсутнє визначення хто є суб'єктом суб'єктивного права вона чи відповідач. На жодне прохання звернути увагу на матеріали справи та докази, які в ній містяться суд не реагував. Ці та інші порушення, на думку позивачки, і призвели до ухвалення незаконного рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримала, з підстав в ній викладених, просила скасувати заочне рішення суду, задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлявся належно про що свідчать повернутий до суду конверт з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання»(ас. 200).

Разом з тим, в судові засідання Київського апеляційного суду, які були призначені на 23.01.2019 та на 27.02.2019 ЖБК «Суднобудівник-6» повідомлений належним чином (ас.ас.190, 194). Тобто, відповідач був обізнаний про наявність в суді апеляційної інстанції апеляційної скарги ОСОБА_4, проте, в судове засідання не з'явився, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутність не надсилав.

Апеляційний суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача по справі про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року, яке є чинним на час розгляду справи, позивачка ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 та членом ЖБК "Суднобудівник-6» (ас.ас. 15-16).

17 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до ЖБК"Суднобудівник-6» з письмовою заявою про надання їй копій протоколу зборів кооперативу від 29.12.2015 та списку членів ЖБК присутніх на цих зборах (ас.4).

31 січня 2017 року ОСОБА_4 знову звернулась до ЖБК "Суднобудівник-6" з письмовою заявою про надання її посвідчених копій трудових договорів (контрактів) виконавчого директора та бухгалтера ЖБК, їх посадових інструкцій, а також надати інформацію щодо того, чи є виконавчий директор ОСОБА_5 членом «Суднобудівник-6» та з якої дати; чи є у нього вища освіта, спеціалізація; чи відповідає його освітньо-кваліфікаційний рівень та стаж роботи займаній посаді; з якої дати голова правління ОСОБА_5 займає посаду «виконавчий директор» у «Суднобудівник-6»; хто на теперішній час являється головою правління «Суднобудівник-6»; з якого джерела фінансується заробітна плата голови правління, виконавчого директора і бухгалтера та їхні розміри; чи проводив ЖБК конкурс на посаду «виконавчий директор»? Також просила надати засвідчені копії протоколів загальних зборів членів ЖБК «Суднобудівник-6» від 29.12.2015, від 29.11.2016 та списки членів ЖБК «Суднобудівник-6», присутніх на них 29.12.2015 та 29.11.2016.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволені позову суд першої інстанції мотивував рішення тим, що невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи (ОСОБА_4.) суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди її суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі як носія суб'єктивного права, з огляду на що її позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 долучено до матеріалів справи копію відповіді виконавчого директора ЖБК «Суднобудівник-6» ОСОБА_5

Зі змісту вказаного листа вбачається, зокрема, що «рішення щодо укладення правлінням ЖБК трудової угоди з ОСОБА_6 прийняте рішенням загальних зборів членів ЖБК (Протокол № 9 від 29.11.2016). ОСОБА_5 членом ЖБК не являється. Приступив до виконання обов'язків виконавчого директора з 18.01.2017. До функціональних обов'язків керівника ЖБК (особи, що виконує обов'язки керівника ЖБК) належить повсякденне керівництво діяльністю кооперативу, забезпечення виконання рішень загальних зборів членів кооперативу (зборів уповноважених) і правління. Головою правління ЖБК станом на 27.02.2017 є ОСОБА_7. Джерелами фінансування заробітної плати працівників кооперативу є кошти ЖБК. Кооперативна організація самостійно визначає форми і систему оплати праці своїх членів і найманих працівників з урахуванням вимог, встановлених законодавством. Щодо надання засвідчених копій документів, враховуючи значну кількість копій, яку Ви неодноразово просите (вимагаєте) надати та з якими маєте можливість ознайомитись особисто як і всі мешканці будинку ЖБК (на дошці оголошень та під час звернення), а також з метою заощадження коштів кооперативу на виготовлення та направлення відповідних копій, ЖБК пропонує Вам ознайомитися з документами, що підтверджують обрання вищезазначених осіб та самостійно зробити всі необхідні копії з використанням власної техніки в приміщенні відведеному для прийому мешканців будинку ЖБК за адресою: АДРЕСА_1, другий під'їзд, перший поверх, у будь-який вівторок, у час відведений для прийому громадян з 19:15 до 20:15».

Таким чином, не дивлячись на те, що на звернення ОСОБА_4 від травня 2016 кооперативом відповідь ОСОБА_4 не надавалася, але з листа за № 130 від 27.02.2017 вбачається, що на звернення позивача надано ґрунтовну відповідь з роз'ясненням порядку отримання такої інформації.

Тобто, апеляційний суд приходить до висновку, що порушень права ОСОБА_4 на отримання інформації, як члена ЖБК «Суднобудівник-6», зі сторони відповідача не вбачається.

З огляду на викладене вище, апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Слід також зазначити, що звернення ОСОБА_4 щодо запиту про персональні дані, які стосуються вищої освіти, спеціалізації та освітньо-кваліфікаційного рівня ОСОБА_5, підпадають під дію ЗУ «Про захист персональних даних» (далі - Закон).

Статтею 32 Конституції України проголошено право людини на невтручання в її особисте життя. Крім того, не допускається збирання, зберігання, використання поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

З метою конкретизації права людини, гарантованого статтею 32 Конституції України, та визначення механізмів його реалізації 1 червня 2010 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про захист персональних даних», який набрав чинності з 1 січня 2011 року. Предметом правового регулювання Закону є правовідносини, пов'язані із захистом персональних даних під час їх обробки.

Визначення поняття персональні дані наводиться в абзаці восьмому статті 2 Закону, відповідно до якого персональними даними є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Але законодавством України не встановлено і не може бути встановлено чіткого переліку відомостей про фізичну особу, які є персональними даними, задля можливості застосування положень Закону до різноманітних ситуацій, в тому числі при обробці персональних даних в інформаційних (автоматизованих) базах та картотеках персональних даних, що можуть виникнути у майбутньому, у зв'язку зі зміною в технологічній, соціальній, економічній та інших сферах суспільного життя.

Наприклад, відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України громадянин при укладенні трудового договору зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

У зв'язку з цим персональні дані працівника, які містяться в паспорті або документі, що посвідчує особу, в трудовій книжці, документі про освіту (спеціальність, кваліфікацію), документі про стан здоров'я та інших документах, які він подав при укладенні трудового договору, обробляються володільцем бази персональних даних на підставі статті 24 Кодексу законів про працю України виключно для здійснення повноважень володільця бази персональних даних у сфері правовідносин, які виникли в нього з працівником на підставі трудового договору (контракту).

Таким чином, інформація про найманих працівників є базою персональних даних, оскільки, особові справи, трудові книжки, копії паспортів, документів про освіту зберігаються та обробляються роботодавцем.

Разом з тим, інформація щодо освіти, кваліфікації та спеціалізації особи, є інформацією особистого (персонального) характеру, тому відповідно до ст.302 ЦК її збирання без згоди фізичної особи, якої це стосується, не допускається.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, апеляційний суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 6 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 15 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: