Ухвала

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 343/2042/17

провадження № 61-6868ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 березня 2019 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів),

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 82 967,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 вересня 2014 року між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_2 було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АІ/7007183 зі строком дії з 09 вересня 2014 року до 08 вересня 2015 року. Полісом була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 під час управління та керування транспортним засобом «Сеат Толедо», державний номерний знак НОМЕР_1, та встановлено ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Провідна» за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 50 000 грн на одного потерпілого. 06 грудня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, внаслідок якої автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Відповідачем 26 грудня 2014 року подано до ПрАТ «СК «Провідна» заяву № про виплату страхового відшкодування (у зв'язку з пошкодженням його транспортного засобу у вказаній дорожньо-транспортній пригоді). 22 січня 2015 року ПрАТ «СК «Провідна» разом з відповідачем провело огляд його пошкодженого транспортного засобу та склало відповідний акт огляду № . За наслідками розгляду заяви про виплату страхового відшкодування № ПрАТ «СК «Провідна» прийняло рішення про відмову ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування на підставі статті 32.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся зі скаргами на ПрАТ «СК «Провідна» до державних контролюючих органів: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та Моторно-транспортного страхового бюро України (далі - МТСБУ). За результатами розгляду вказаних скарг МТСБУ направило лист від 09 листопада 2015 року за № 4/4-10/31233 до ПрАТ «СК «Провідна», в якому вказало на порушення норм страхового законодавства з боку страхової компанії. Під загрозою застосування до ПрАТ «СК «Провідна» з боку вищевказаних державних контролюючих органів відповідних санкцій (відкликання ліцензій на право здійснення страхової діяльності) було складено страховий акт № та 21 вересня 2016 року здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності - 50 000 грн та пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 33 967,78 грн, а всього на суму 82 967,78 грн. Після виплати відповідачу страхового відшкодування та пені рішенням місцевого суду від 10 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнуто з ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» 47 272,06 грн страхового відшкодування (за Полісом № АС/8049548) та судові витрати, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 грн моральної шкоди та судові витрати. Вищевказаним рішенням суду встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1, і встановлено факт невинуватості у цій пригоді водія ОСОБА_2 ПрАТ «СК «Провідна» вважає, що страхова виплата ОСОБА_1 проведена всупереч вимогам статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і підлягає поверненню відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки отримана ним без достатньої правової підстави.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 березня 2019 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Провідна» безпідставно набуті кошти у розмірі 82 967,78 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

29 березня 2019 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 березня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 82 967,78 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ОСОБА_1 обґрунтував тим, що справа має виняткове значення для нього, оскільки ПрАТ «СК «Провідна» має намір на підставі рішення суду стягнути з нього значну суму коштів, що є непосильним для нього та його сім`ї, тим самим ставить його у скрутне матеріальне становище та позбавляє засобів до існування.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення від 05 квітня 2018 року у справі «Зубац проти Хорватії»).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 березня 2019 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів).

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук