Справа № 316/2637/15-ц
Провадження № 2/316/1/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області,

у складі головуючого судді Бульби О.М.

секретар судового засідання Черкашина О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар цивільну справу №316/2637/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких, на підставі угоди, діє адвокат ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ :

До Енергодарського міського суду Запорізької області 25.11.2015 р. звернулись позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі угоди діє адвокат ОСОБА_3 (а.с.27 т.1) з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 (а.с.2-6 т.1), в якій після уточнення (а.с.123-125 т.1) зазначає, що 31.10.2015 р. о 17-30 год. на вул. Комсомольській в м. Енергодар Запорізької області в порушення вимог ПДР ОСОБА_4 (дачі - відповідач по справі), керуючи автотранспортним засобом - автомобілем марки СHEVROLET CRUZE, номерний знак: АР8131СК в порушення вимог ПДР скоїв ДТП, чим спричинив автотранспортному засобу - автомобілю марки ТОYОТА LAND CRUZER 120, номерний знак: АР6373СВ, який належить на праві власності ОСОБА_2, механічні пошкодження.

Відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою апеляційного суду Запорізької області від 10.03.2016 р. відповідача визнано винним у ДТП, яка мала місце 31.10.2015 р., а отже сторона позивача звільнена від обовязку доводити суду наявність вини в діях відповідача.

Внаслідок протиправних дій відповідача, майну позивачів - автомобілю, який в розумінні ст.57 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2, завдано матеріальну шкоду.

Цивільна відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП застрахована не була, оскільки строк дії страхового полісу закінчився, тому сторона позивача позбавлена можливості отримати відшкодування за рахунок страхової компанії та ставить вимоги виключно до заподіювача шкоди.

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження №68 від 18.11.2015 р. вартість матеріальної шкоди, завданої авто, складає 116310,27 грн.За послуги по складанню калькуляцій вартості ремонту сплачено суму 1000 грн., що підтверджується квитанцією № П 601/3717076/1 від 25.11.2015 р.

За користування послугами евакуатора оплачено дві суми: за послуги евакуатора по місту Енергодару - 700 грн., товарний чек №7 від 31.10.2015 р. та Евакуатор від міста Енергодара до СТО в м.Запоріжжі 2500 грн., що підтверджується замовленням №149 виданого СТО «Богдан» 12.11.2015 р.

Стороною позивача на адресу відповідача була направлена телеграма, якою ОСОБА_4 було запрошено бути присутнім під час огляду автоекспертом ушкодженого автомобіля, а отже відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце огляду ушкодженого ТЗ, однак для участі в огляді відповідач не зявився. Вартість телеграми складає 38 грн. 04 коп., які також відносять до матеріалах затрат і підлягають відшкодуванню.

Подружжя ОСОБА_2 було вимушене за власний кошт провести відновлюваний ремонт транспортного засобу та оплатити його вартість, розмір сплаченої позивачами суми за відновлюваний ремонт становить 111347,03 грн. 03 коп., що підтверджується чеками.

Таким чином, загальний розмір збитків які позивачі отримали в наслідок протиправних дій відповідача становить загальний розмір у 125548,27 грн.

Крім того, у звязку з тим, що позивач не є фахівцем в галузі права, він змушений був звернутися до адвоката за наданням кваліфікованої юридичної допомоги у вирішенні даного питання та представництва інтересів в суді. З адвокатом була укладена угода, обумовлений сторонами гонорар адвоката складає 5000 грн., який позивачем було сплачено.

Ушкоджений внаслідок протиправних дій відповідача автомобіль належить на праві власності подружжю ОСОБА_2, які свого часу доклали багато зусиль для придбання саме цієї автівки, яка була омріяна всією родиною. Знищення внаслідок ДТП автомобілю стало великим ударом, для ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2. Подружжя було вимушене змінити свій звичайний уклад життя: ОСОБА_1 працює в м. Енергодарі і зараз він вимушений вирішувати кожного дня питання, як своєчасно дістатися до роботи, тому що проживає він у іншому населеному пункті на відстані 20 кілометрів. Враховуючи той факт, що мова йде про сільську місцевість, користуватися громадським транспортом подружжя ОСОБА_1 не має можливості через відсутність останнього.

Норми ст. 11, 23, 1167 ЦК України є нормативним підґрунтям вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 10000 гри. і яка, на думку сторони позивача, є співмірною із розміром завданої матеріальної шкоди, оскільки ОСОБА_1 зазнав страху за своє життя, пережив нервовий зрив під час ДТП, що призвело до порушення сну, роздратованості та порушення нормального (звичайного) способу життя, реалізацію намірів позивача. Пошкодження автомобіля призвело до втрати позивачем душевного спокою, витрат часу на оформлення відповідних документів, проведення експертизи, участі у судових процесах, переживання позивача посилилися також відмовою відповідача відшкодувати вартість відновлювального ремонту, а відсутність можливості користування власним автомобілем тривалий час викликала незручності в побутовому житті та житті сім'ї позивачів, що вимагало від сім'ї ОСОБА_1 додаткових зусиль для організації свого життя, відбилося на господарській діяльності і принесло моральні страждання.

В даній позовній заяві позивачі просять:

- стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, яка заподіяна транспортним засобом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.10.2015 р. в розмірі 115585,03 грн.;

- стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 10000 грн. моральної шкоди;

- стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1356 грн. пропорційно до задоволених вимог та витрати на послуги адвоката у розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги уточненого позову підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 - не зявилась, надала до суду письмову заяву (а.с.121 т.2) про розгляд справи у її відсутності за участі представника адвоката ОСОБА_3 (а.с.135 т.1), позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачів за письмовими договорами (а.с.27, 134, 135 т.1), ордерами на надання правової допомоги (а.с.122, 123 т.2) - адвокат ОСОБА_3 (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю а.с.122зворот), уточнені позовні вимоги підтримала з підстав викладених в уточненому позові, зазначивши також на те, що у змісті вимог позову допущено описку в сумі матеріальних витрат понесених позивачами та невірно зазначено загальний розмір як 125548,27 грн., оскільки вірною сумою понесених витрат є саме розмір зазначений у вимогах уточненого позову 115585,03 грн. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 вимоги позову не визнав у повному обсязі, вважає їх безпідставними, оскільки наявності своєї вини у ДТП не вбачає, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання представник відповідача: адвокат ОСОБА_5, який діє на підставі письмового договору про надання правової допомоги від 14.04.2017 р. (а.с.61 т.2), свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №691 від 26.09.2008 р. (а.с.59 т.2) повторно не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про перенесення слухання справи, у тому числі, з обґрунтуванням поважних причин суду не надав, заяв або клопотань про розгляд справи у відсутності також не надійшло.

Відповідно до ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно приписів п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом.

Адвокат ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 48, 58, 60 ЦПК України є представником сторони відповідача ОСОБА_4

В частині 1 статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 2 ст.223 ЦПК України передбачено випадки в яких суд відкладає розгляд справи, однак зазначених у нормі підстав для відкладення слухання справи судом не встановлено, враховуючи також і те, що відповідно до п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасник справи зобов'язаний з'явитися до суду в разі якщо його явка визнана обов'язковою (зазначене узгоджується з позицією викладеною Верховним Судом в постанові від 12.03.2019 р. по справі № 910/12842/17), однак судом не визнавалась обов'язковою явка у судове засідання представника відповідача.

Згідно приписів п.1 та п.3 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки,неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання зявилася особа, яку він представляє.

Отже враховуючи зазначене, підстав для відкладення слухання справи у звязку з неявкою представника відповідача адвоката ОСОБА_5 суд не вбачає, враховуючи також і присутність самого відповідача, а отже вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення №316/2545/15-к відносно ОСОБА_6 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить наступного висновку.

Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення №316/2545/15-к відносно ОСОБА_6 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, яка була витребувана судом, встановлено наступне: згідно Протоколу про адміністративне правопорушення серія АП1 №801998 31.10.2015 р. о 17 годині 24 хвилини в м.Енергодарі по вулиці Комсомольській в районі будинку №43, ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом - автомобілем марки СHEVROLET CRUZE, номерний знак: АР8131СК, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху в наслідок чого скоїв зіткнення з зустрічним автомобілем марки ТОYОТА LAND CRUZER, номерний знак: АР6373СВ, в наслідок чого обом транспортним засобом спричинено механічні пошкодження (а.с.3). Даний складений протокол про адміністративне правопорушення не було визнано незаконним в порядку передбаченому законодавством. Обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення знайшли своє відображення в постанові Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.02.2016 р. (а.с.51) та постанові апеляційного суду Запорізької області від 10.03.2016 р. (а.с.92). Хоча постановою Енергодарського міського суду від 10.02.2016 р. за наслідками розгляду справи №316/2546/15-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 (відповідача по даній цивільній справі) за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП провадження по справі було закрито з підстав закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності передбачених ст..38 КУпАП (а.с.51), однак дана постанова була скасована постановою апеляційного суду Запорізької області від 10.03.2016 р. (а.с.92-96) та винесена нова постанова, якою ОСОБА_4 (відповідача по даній цивільній справі) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, однак не притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення та провадження закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з закінченням передбачених ст.38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення (а.с.96). Зазначена постанова апеляційного суду Запорізької області набрала законної сили 10.03.2016 р., що доводить дорожня транспортна пригода (далі ДТП) сталась саме з вини ОСОБА_4 (відповідача по даній цивільній справі), а отже в силу ч.5 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної цивільної справи.

Згідно пояснень сторони позивача та матеріалів адміністративної справи №316/2546/15-п, що також знайшло відображення, в зазначеній вище, постанові апеляційного суду Запорізької області, під час ДТП, транспортним засобом ТОYОТА LAND CRUZER, номерний знак: АР6373СВ, керував ОСОБА_1 (позивач по цивільній справі), який мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (а.с.14) та реєстраційний документ на транспортний засіб (а.с.14), власником зазначеного транспортного засобу є дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (позивача по цивільній справі), що також підтверджується як свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.14).

За результатами проведеної комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №43/44-18 від 12.10.2018 р. (а.с.107-116 т.2 матеріалів цивільної справи) (далі Експертиза №43/44-18), яка була призначена ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.07.2017 р.

Абзац 2 по питанню №1-2 розділу ІІІ «Висновки» встановлено, що враховуючи аналіз відео файлів та пошкоджень на автомобілях «ТОYОТА» слід дійти висновку, що з технічної точки зору, контактуючи частини автомобілів «ТОYОТА» та «СHEVROLET» розташувались в місці зіткнення на смузі руху автомобіля «ТОYОТА», що також підтверджується тим, що автомобілі «ТОYОТА» та «СHEVROLET» після зіткнення знаходяться на одній стороні проїзної частини. Тобто, зафіксоване на схемі ДТП місце зіткнення автомобілів «ТОYОТА» та «СHEVROLET, в межах смуги руху автомобіля «ТОYОТА», не суперечить технічному смислу (а.с.116 т.2 матеріалів цивільної справи).

Крім того, згідно Експертизи №43/44-18, по питанням №4-6 ухвали суду, експертом зазначено, що в дорожній обстановці водій автомобіля «ТОYОТА» ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «СHEVROLET», і знаходився в умовах аварійної обстановки, про що вказано в дослідній частині (абзац 2). А відповідно до абзацу 7, 8, 9 дослідної частини експертизи №43/44-18 експерт зазначає, що під аварійною, слід розуміти таку дорожню обстановку, в якій водій не має у своєму розпорядженні технічної можливості запобігти події. Аварійна обстановка виникає якщо водій міг виявити перешкоду на відстані, яка перевищувала зупинний шлях, але не вжив своєчасних для запобігання ДТП, або якщо він міг виявити перешкоду на відстані менш ніж зупинний шлях свого транспортного засобу. Аварійна обстановка створюється тим учасником руху, який своїми діями позбавляє себе або водія іншого транспортного засобу технічної можливості запобігти події. Дії водія в умовах аварійної обстановки, створеної іншими учасниками справи вимагають особливого самовладання, винахідливості і уміння водія, тому вони не можуть розглядатися як звичайні прийому управління транспортним засобом, які регламентовані Правилами дорожнього руху України (а.с.115-116 т.2 матеріалів цивільної справи).

З аналізу зазначених вище даних Експертизи №43/44-18, п.12.3 ПДР, обставин ДТП, встановлено, що аварійна обстановка була створена саме водієм ОСОБА_4 та саме його дії призвели до ДТП, що встановлено і ухвалою апеляційного суду Запорізької області про яку судом зазначалось вище, а неспроможність водія ОСОБА_1 в умовах аварійної обстановки створеної водієм ОСОБА_7 та у звязку з цим не виконання приписів п.12.3 ПДР, на думку суду, свідчить лише про відсутність необхідного уміння дій в рамках такої обстановки та не свідчить про наявність в діях водія ОСОБА_1 вини як в ДТП так і в її наслідках.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту абзаців 1 та 2 пункту 6 роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 р. (далі - Постанова №4), зазначено, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Завдання механічних пошкоджень транспортному засобу, який належить позивачу ОСОБА_2, яким керував позивач ОСОБА_1 під час ДТП, що мало місце 31.10.2015 р., підтверджується також: Довідкою виданою УМВС України в Запорізькій області з обслуговування адміністративної території м.Енергодара (а.с.11 т.1 матеріалів цивільної справи); Висновком №68 експертного автотовароведчого висновку з питання зясування вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля ТОYОТА LAND CRUZER 120 PRADO, реєстраційний номер: АР6373СВ складеного 18.11.2015 р. з додатками проведеного Консультативно-автоекспертним бюро ТОВ ПЕП «Стандарт-Сервіс» (а.с.12-21зворот т.1) (далі Висновок №68); Протоколом огляду транспортного засобу від 10.11.2015 р.

Згідно Висновку №68, а саме, в п.2.6 розділу 2 Висновку №68 зазначено, що ринкова (дійсна) вартість досліджуваного транспортного засобу становить 626365,85 грн. (а.с.15 т.1). Згідно змісту п.2.7.5 розділу 2 Висновку №68, вартість відновлюваних робіт становить 216665,65 грн. (а.с.15 т.1). А відповідно до даних розділу 3 «Висновки» Висновку №68, вартість матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля НОМЕР_1 в наслідок пошкодження при ДТП становить 116310 грн. 27 коп. (а.с.16-зворот т.1), розрахунки якого експертом зазначені в п.2.9 розділу 2 Висновку №68 (а.с.16 т.1).

Стороною відповідача не надано суду доказів на спростування посилань сторони відповідача щодо відсутності у відповідача ОСОБА_4 станом на 31.10.2015 р., тобто на час ДТП, полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже підстави для відшкодування шкоди зі страховика, як це визначено даним Законом відсутні.

Враховуючи вищевикладене, наявність доказів вини відповідача ОСОБА_4, який керував транспортним засобом, у події та наслідках ДТП яка мала місце 31.10.2015 р., відсутність доказів на доведення вини позивача ОСОБА_1 у ДТП та її наслідках, завдана майнова шкода транспортному засобу «ТОYОТА LAND CRUZER 120 PRADO» реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_2, як і моральна шкода про яку заявляє сторона позивача, підлягає відшкодуванню саме відповідачем ОСОБА_4

При цьому необхідно зазначити, що, згідно з пунктом 2.2 розділу 2 ПДР України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Статтею 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється у тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до положень статті 396 ЦК України, правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, спричинення шкоди як володільцю так і користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 ПДР.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Отже, враховуючи, що судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб, тобто правомірно володів цим майном, він на рівні з власником майна автомобіля «ТОYОТА LAND CRUZER 120 PRADO» номерний знак: АР6373СВ, має право на відшкодування завданої як майнової та моральної шкоди.

Щодо розміру майнової шкоди.

Згідно положень статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Сторона позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 майнову шкоду, яка заподіяна транспортним засобом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 115585,03 грн.

З аналізу наданих та досліджених у сукупності доказів розміру завданої позивачам майнової шкоди, судом встановлено, що реальні майнові витрати понесені позивачами в наслідок ДПТ, що мало місце 31.10.2015 р., складаються з наступного: розміру оплачених витрат з відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу в сумі 111347,03 гр., що підтверджується Актом надання послуг №БА-К-12442 від 26.01.2016 р. (а.с.126 т.1) та нарядом-Замовлення від 12.11.2015 р. (а.с.127 т.1) та фіскальними чеками №1388 та 1378 (а.с.129); сплати вартості проведення ПЕП «Стандарт-сервіс» експертизи за заявою ОСОБА_1 в розмірі 1000 грн. (а.с.128 т.1), висновки якої судом зазначались вище, про яку судом зазначалось вище; розміру сплачених послуг Евакуатора «Наряд-заказ №149» на суму 2500 грн., як встановлено транспортування пошкодженого транспортного засобу на експертизу яка проводилась ПЕП «Стандарт-сервіс» (а.с.128-а т.1) та товарним чеком №7 від 31.10.2015 р. на суму 700 грн. (а.с.129 т.1), як встановлено, з услуг транспортування транспортного засобу з місця ДТП 31.10.2015 р.; фіскальним чеком від 04.11.2015 р. на суму 36,07 грн. (а.с.129 т.1) витрат з направлення телеграми про запрошення відповідача для огляду авто експерта, при цьому з даного фіскального чеку вбачається допущення описки в зазначенні в уточненому позові (а.с.124 т.1 абзац 9) розміру вартості відправки телеграми. У звязку з зазначеним, загальний розмір реальних понесених позивачами матеріальних витрат, шляхом математичного складання зазначених вище сум, становить суму у 115583,07 грн., а ні 115585,03 грн. як визначено стороною позивача, у звязку з чим, суд бере за основу майнову шкоду в розмірі встановленим судом в сумі 115583,07 грн.

Щодо моральної шкоди та її розміру, суд дійшов наступного.

Сторона позивачів просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Судом встановлено, що у звязку протиправними діями відповідача ОСОБА_4 як винуватої особи у ДТП 31.10.2015 р., позивачам було спричинено майнову шкоду, та як наслідок і моральну шкоду.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно приписів статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно абзацу 2 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спор.

В абзаці 1 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи доведеність стороною позивача що в наслідок пошкодження транспортного засобу з вини відповідача, позивач ОСОБА_8, як водій, так і власник транспортного засобу позивач ОСОБА_2 зазнали психологічного дискомфорту як спричиненого зіткненням транспортних засобів так і наслідками ДТП, оскільки позивачі проживаючи за межами м. Енергодар, були позбавлені можливості використовувати транспортний засіб для власних потреб, змушені були шукати засоби для відновлення пошкодженого автомобіля, у звязку з відсутності добровільності зі сторони відповідача відшкодування витрат повязаних з відновленням робочого стану пошкодженого автомобіля позивачів, звернення позивачів до фахівців в галузі права та до суду, що, на думку суду, спричинило зміни у звичайному способі життя позивачів, а отже викликало в них моральні страждання.

Враховуючи наведене, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим в цій частині вимоги сторони позивача задовольнити частково в розмірі 5000 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Про розподіл судових витрат зазначається також у резолютивній частині рішення (п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України)

Сторона позивача просить суд про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрат з правничої допомоги в загальному розмірі 5000 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1356 грн.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 р. №13-рп/2000, від 30.09.2009 року №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1). До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу (ч.3).

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Так встановлено, що позивачам допомога надавалась адвокатом ОСОБА_3 за письмовими договорами (а.с.27, 134, 135 т.1), ордерами на надання правової допомоги (а.с.122, 123 т.2). Згідно довідки про оплату гонорару (а.с.130 т.1) позивачем ОСОБА_1 було сплачено гонорар адвокату в розмірі 5000 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат з правничої допомоги, суд враховує приписи визначені в ч.4 ст.137 ЦПК України, а згідно змісту ч.5, ч.6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, враховуючи викладене, складність справи, час витрачений адвокатом з надання послуг правничої допомоги, ціну позову та значенням справи для сторони позивача, а також те, що зверненням позивачів до суду стало саме порушення їх прав відповідачем, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Враховуючи положення ст.141 ЦАК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1356 грн., сплата якої підтверджується квитанцією від 25.11.2015 р. (а.с.1 т.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 18, 43, 76-83, 89, 95, 131, 141, 223, 258, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких, на підставі угоди, діє адвокат ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3, проживаючої за адресою: Запорізька область, Кам`янсько-Дніпровський район, село Дніпровка, вулиця Кірова, будинок 72) розмір майнової шкоди заподіяної транспортним засобом в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.10.2015 р. в розмірі 115583 (сто п'ятнадцять тисяч пятсот вісімдесят три) гривні 07 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4, проживаючого за адресою: Запорізька область, Кам`янсько-Дніпровський район, село Дніпровка, вулиця Кірова, будинок 72) моральну шкоду в розмірі 5000 (пяти тисяч) гривень.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3, проживаючої за адресою: Запорізька область, Кам`янсько-Дніпровський район, село Дніпровка, вулиця Кірова, будинок 72) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4, проживаючого за адресою: Запорізька область, Кам`янсько-Дніпровський район, село Дніпровка, вулиця Кірова, будинок 72) судовий збір в сумі 1356 (одна тисяча триста пятдесят шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4) - понесені витрати з правничої допомоги адвоката в загальному розмірі 5000 (пять тисяч) гривень.

Рішення в повному обсязі складено 17.04.2019 р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. М. Бульба