РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/15913/17

Провадження № 22-ц/4815/515/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі - ОСОБА_4,

- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2019 року (ухвалене у складі судді Панас О.В., повний текст рішення суду складено 29 січня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності частково нікчемного правочину та визнання частково недійсним цього правочину, -

в с т а н о в и в :

17 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності частково нікчемного правочину та визнання частково недійсним цього правочину.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2010 року, від його імені та в його інтересах, ОСОБА_6, на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 10 червня 2008 року, уклав з ОСОБА_4 інвестиційний договір на реконструкцію нежитлового приміщення, будівлі душевої літ. "Л-1" за адресою: АДРЕСА_1.

В Інвестиційному договорі ОСОБА_4 зазначений як "Інвестор", а він (від імені якого діяв ОСОБА_5.) - "Замовник".

Згідно п.1.1. розділу 1 "Предмет договору" Інвестор своїми силами, засобами, за рахунок власних і залучених коштів та або матеріальних ресурсів здійснює інвестування в Об'єкт інвестування, визначений цим договором, та земельну ділянку, на якій він знаходиться, з метою нового будівництва, введення в експлуатацію та отримання у власність завершеного будівництвом Об'єкту інвестування та земельної ділянки, на якій він знаходиться, у визначеному цим Договором порядку.

Відповідно до змісту підпунктів 2.2.1, 2.2.2 п.2.1. розділу 2 "Об'єкт інвестування" Інвестиційного договору об'єктом інвестування за цим договором є 35/100 ідеальної частки будівлі душевої, за планом літ. "Л-1", загальною площею 136,7 кв.м., та 7/100 нежитлової будівлі, будівлі душевої, за планом літ. "Л-1", загальною площею 25,2 кв.м., які належать йому на праві приватної власності, і знаходяться на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці площею 0,0514 га, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 5.2. Інвестиційного договору встановлено, що Інвестору буде належати частина Об'єкта інвестування, а саме: частина нежитлового приміщення, будівлі душевої літ. "Л-1", орієнтовною загальною площею 82,0 кв.м.. що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Також, за змістом пункту 5.3. Інвестиційного договору після передбачених цим договором робіт йому вже належатиме лише частина Об'єкта будівництва, і вказано яка саме.

При цьому, пунктом 1.3. Інвестиційного договору встановлено наступне: "Замовник здійснює Інвестування в будівництво Об'єкта інвестування на умовах, визначених Договором, шляхом надання земельної ділянки, на якій знаходитиметься Об'єкт інвестування та виконання функцій "Замовника будівництва".

Інвестиційний договір в частині положень п. 1.1, 1.3., 3.6, 3.8, 3.9 є нікчемним, а у всій іншій частині є недійсним.

За перерахованими пунктами договору ОСОБА_4 набув окремі правомочності власника належної йому земельної ділянки: інвестування здійснюється з метою набуття у власність його земельної ділянки.

За цими пунктами, без письмової згоди ОСОБА_4 він не може використовувати свої правомочності власника щодо належної йому на праві приватної власності земельної ділянки, адже позбавлений без згоди ОСОБА_4 укладати будь-які правочини щодо неї, та не вправі надати її в користування іншим особам, не може її обтяжити.

Повноважень на укладення правочину з таким змістом договірних умов він ОСОБА_5 не надавав.

За змістом ч. 1 ст. 217 ЦК України, з огляду на нікчемність положень п. 1.1, 1.3, 3.6, 3.8, 3.9 інвестиційного договору, решта його положень також є недійсними.

Про укладення 01.07.2010 року інвестиційного договору він довідався лише 13 червня 2017 року.

Редакція ст. 258 ЦК України станом на 01.07.2010 року містила ч. 4, згідно якої до вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину застосовується позовна давність у десять років.

Отже, ним не пропущено строк позовної давності.

Просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - інвестиційного договору від 01 липня 2010 року на реконструкцію нежитлового приміщення, будівлі душової літ. "Л-1" за адресою: АДРЕСА_1 в частині п.1.1., 1.З., З.6., 3.8., 3.9., цього інвестиційного договору, а саме: зобов'язати ОСОБА_4 звільнити неправомірно зайняту ним земельну ділянку площею 0,0514 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, а також відновити попередній стан цієї земельної ділянки, який існував до порушення прав ОСОБА_3 укладенням частково нікчемного інвестиційного договору, а саме: зобов'язати ОСОБА_7 знести за власний рахунок споруджену ним на земельній ділянці по АДРЕСА_1 прибудову позначену літерою "Л" на технічному паспорті, виготовленого ФОП ОСОБА_8 станом на 21.07.2016 року, та відновити попередній технічний стан цієї будівлі душевої, позначений в технічному паспорті на громадський будинок, виготовленому КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації 30.03.2016 року станом на 22.12.2008 року, який існував до порушення прав ОСОБА_3 - проведення будівельних робіт на підставі недійсного інвестиційного договору, а також визнати недійсним інвестиційний договір на реконструкцію нежитлового приміщення, будівлі душевої літ. "Л-1" за адресою: АДРЕСА_1 в частині пунктів 1.2., 2.1.-2.4., 3.1.-3.5, 3.7. та 4.1. - 10.8, укладений 01 липня 2010 року між фізичною особою - громадянином України ОСОБА_3, від імені якого та на підставі довіреності від 10 червня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_9, діяв ОСОБА_5 та фізичною особою - громадянином України ОСОБА_7

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсними слова в п. 2.3 "та земельна ділянка зазначена в п. 2.2.3 цього Договору", п. 3.8, п. 3.9 Інвестиційного договору на реконструкцію нежитлового приміщення - будівлі душевої літ. "Л-1" за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що включення до інвестиційного договору істотних умов щодо інвестування земельної ділянки, погодження щодо розпорядження власністю, не охоплене волевиявленням власника, є безпідставним обмеження власника у праві власності на земельну ділянку та суперечить положенням ЦК України щодо власності.

05 лютого 2019 року ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за цим правочином відбулося заволодіння його земельною ділянкою поза його волею, внаслідок чого на ній проводяться будівельні роботи, здійснено відповідне будівництво, через що він позбавлений можливості користуватися земельною ділянкою на власний розсуд.

Вказує, що він не надав ОСОБА_5 жодних інших повноважень на укладення від його імені правочинів чи вчинення інших дій щодо земельної ділянки крім як бути представником з усіх без винятку питань, пов'язаних з приватизацією або викупом земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, на якій розташована належна йому частка будівлі душової, літ. "Л-1".

Інвестиційний договір, в частині пунктів 1.1, 1.3., 3.8, 3.9 є нікчемним, оскільки був спрямований на незаконне заволодіння його земельною ділянкою.

Внаслідок його укладення було порушено гарантовані ст. 41 Конституції України права власника.

Інвестиційний договір, в частині п.п. 1.1, 1.3., 3.8., 3.9. порушує публічний порядок, а тому є нікчемним, у зв"язку з чим є правові підстави для застосування наслідків цього частково нікчемного правочину.

Без набуття права використання земельної ділянки, на якій будуть проводитися будівельні роботи, здійснення будівництва і набуття права власності на частку належної будівлі душової у законний спосіб неможливо.

Права та обов'язки ОСОБА_4 за цим договором, без врегулювання питання набуття можливості користуватися і володіти земельною ділянкою неможливо реалізувати та неможливо досягнути мети договору, а тому договір втрачає сенс.

22 лютого 2019 року ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що твердження апеляційної скарги стосовно того, що він набуває за договором майнові права на земельну ділянку є безпідставними.

Реконструкція не передбачає використання земельної ділянки для проведення будівельних робіт.

Позивач мав доступ до земельної ділянки, незважаючи на проведення будь-яких будівельних робіт.

Довіреність від 10.06.2008 року, не визнавалася судом недійсною, а тому в силу ст. 204 ЦК України була правомірним правочином. ОСОБА_5 на момент укладення інвестиційного договору мав всі необхідні повноваження на укладення оспорюваного правочину.

Просив про залишення оскаржуваного рішення без змін.

22 березня 2019 року ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

На момент укладення інвестиційного договору, видана йому довіреність була чинною, не визнавалася судом недійсною, відкликана не була, а тому він діяв у межах наданих йому повноважень.

Просив про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 42/100 частки нежитлової будівлі душевої, літ. "Л-1", загальною площею 212,6 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 61148857 від 10.06.2016 року (а.с. 22).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка для обслуговування нежитлових приміщень, без права розміщення залів гральних автоматів та закладів грального бізнесу, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 0,0514 га, кадастровий номер: НОМЕР_3 (а.с. 23).

10 червня 2008 року ОСОБА_3 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_5, ОСОБА_10 користуватися та розпоряджатися (продати за ціною на власний розсуд, здавати в оренду, передавати в заставу в забезпечення зобов'язань, тощо) на умовах, на їх власний розсуд, належним йому на праві власності нерухомим майном:

- житловим будинком з надвірними будівлями, та земельною ділянкою, площею 0,0657 га, що знаходиться в АДРЕСА_2;

- 35/100 ідеальної частки будівлі душевої, за планом літ. "Л-1", загальною площею 136,7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1;

- 7/100 частки будівлі душової, літ. "Л-1", інв. № 0128, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Вказаною довіреністю ОСОБА_3 також уповноважив ОСОБА_5, ОСОБА_10 бути його представником з усіх без винятку питань, пов'язаних з приватизацією або викупом земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташована належна йому частка будівлі душової, літ "Л-1".

Для цього, серед іншого, надає право розписуватися за нього, в тому числі на договорах цивільно-правового характеру, що укладатимуться (а.с. 13).

01 липня 2010 року ОСОБА_5, на підставі вказаної довіреності, від імені та в інтересах ОСОБА_11 уклав з ОСОБА_4 інвестиційний договір на реконструкцію нежитлового приміщення, будівлі душевої літ. "Л-1" за адресою: АДРЕСА_1, згідно умов якого інвестор (ОСОБА_4) своїми силами, засобами, за рахунок власник і залучених коштів та/ або матеріальних ресурсів здійснює інвестування в об'єкт інвестування (реконструкція нежитлового приміщення, будівлі душевої літ. "Л-1" за адресою: АДРЕСА_1, орієнтовна площа, після завершення реконструкції становитиме 240 кв.м.) та земельну ділянку, на якій він знаходиться (земельна ділянка, площею 0,0514 га, кадастровий номер НОМЕР_4, за адресою: АДРЕСА_1) з метою нового будівництва, введення в експлуатацію та отримання у власність завершеного будівництвом об'єкту інвестування та земельної ділянки, на якій він знаходиться (а.с. 10).

Згідно п. 3.8 інвестиційного договору замовник не має права самостійно (без письмового погодження з інвестором) укладати будь-які договори (правочини тощо), що прямо або опосередковано стосуються об'єкта інвестування, зазначеного в п.п.2.2.1.-2.2.2. цього договору, та/або земельної ділянки, зазначеної в п.2.2.3. цього Договору.

Відповідно до п. 3.9 інвестиційного договору замовник зобов'язується до моменту припинення цього договору не відчужувати чи обтяжувати об'єкт інвестування, зазначений в п.п. 2.2.1-2.2.2. цього договору, та/або земельну ділянку, зазначену в п. 2.2.3 цього договору, на користь третіх осіб, без письмового погодження з інвестором.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов'язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частин першої, третьої статті 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Із обставин справи вбачається, що ОСОБА_5 не мав повноважень включати до інвестиційного договору умови щодо інвестування земельної ділянки, що належить ОСОБА_3, погодження щодо розпорядження такою земельною ділянкою, оскільки наданою йому довіреністю було передбачено лише право представляти інтереси останнього з питань, пов'язаних з приватизацією та викупом земельної ділянки.

Місцевим судом правильно встановлено, що включення до договору положень, які, не охоплені волевиявленням власника, є безпідставним обмеженням власника у праві власності на земельну ділянку та суперечить положенням ЦК України щодо власності, а тому підлягають визнання недійсними такі положення інвестиційного договору: слова в п.2.3 "та земельна ділянка зазначена в п.2.2.3 цього Договору", п. 3.8, п.3.9 Інвестиційного договору на реконструкцію нежитлового приміщення - будівлі душевої літ. "Л-1" за адресою: АДРЕСА_1.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ч.1 ст. 217 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2019 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук