КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4594/17
Провадження № 2/488/234/19 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

02.04.2019 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Тузові Р.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_3,

та представника відповідачів - Одноор В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства автомобільних доріг України та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення різниці у посадових окладах,-

Вирішив:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів - Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодору) та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, в обґрунтування якого вказав, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.05.2017 р. він був поновлений на роботі, на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, і на його користь був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зазначене рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць було допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26.10.2017 р. рішення суду першої інстанції у вказаній частині було залишено без змін.

Позивач зазначає, що всупереч законодавству він не був поновлений на роботі і продовжує перебувати у вимушеному прогулі на час пред`явлення даного позову. Крім цього, він дізнався про те, що після його незаконного звільнення декілька раз відбувалися підвищення посадових окладів на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, тому він має право на отримання різниці між коштами, стягнутими на його користь за рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.05.2017 р. і тим, що мав би бути обчислений Службою автомобільних доріг у Миколаївській області з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів.

Посилаючись на таке, позивач просить стягнути на його користь:

-з Державного агентства автомобільних доріг України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 25.05.2017 року по день фактичного поновлення або винесення судового рішення у даній справі;

-зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області різницю в посадовому окладі начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області за період з 22.07.2016 р. по 24.05.2017 р. у розмірі - 48 989,54 грн.

У судове засідання по справі позивач не з`явився, його представник позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві, та неодноразово їх збільшувала в частині розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, і остаточно просила суд визначити такий розмір на час винесення рішення у даній справі.

Представник відповідачів - Державного агентства автомобільних доріг України та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі через його безпідставність та необґрунтованість. Відзиви відповідачів долучені до матеріалів даної справи.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши зібрані по справі письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.05.2017 р. були визнані незаконним та скасовані п. 2 наказу № 176 від 21.06.2016 р. та наказ № 406-к від 22.07.2016 р., які були винесені т.в.о. голови Державного агентства автомобільних доріг України, а також був поновлений на роботі позивач по даній справі - ОСОБА_1 на посаді на начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області і на його користь було стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 49 469,68 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів). Крім цього, на користь ОСОБА_1 з Державного агентства автомобільних доріг України було стягнуто моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Вказане рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць було допущено до негайного виконання.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.07.2017 р. у мотивувальній та резолютивній частинах вищевказаного рішення суду була виправлена описка, зокрема, у резолютивній частині розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який стягнуто на користь ОСОБА_1 був визначений у розмірі - 101 950 грн. 94 коп. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Додатковим рішенням цього ж суду від 28.07.2017 р. з Державного агентства автомобільних доріг України та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області в прибуток держави був стягнутий судовий збір у розмірі - по 327,17 грн. із кожного.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 26.10.2017 р. рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.05.2017 р. та додаткове рішення цього ж суду від 28.07.2017 р. в частині розподілу судових витрат було скасовано та постановлено нове рішення. В іншій частині рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Стаття 68 Конституції України зобов`язує кожного неухильно додержуватися її приписів а також законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Стаття 14 ЦПК України (у редакції, яка діяла до внесення змін Законом України № 2147-УІІ від 03.10.2017 р., та який набрав чинності з 15.12.2017 р.) визначала, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналогічні положення містяться в ст. 18 ЦПК України у редакції, чинній на даний час.

Стаття 235 КЗпП України визначає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення.

Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, усіма посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України у нині діючій редакції).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У випадку невиконання цього обов`язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначають Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), а також прийнята на виконання цього Закону Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа.

Виходячи зі змісту статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Судовим розглядом встановлено, що рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі не виконано, відповідний наказ про його поновлення посадовою особою Державного агентства автомобільних доріг України видано не було і до роботи він не приступив. Отже, з вини цього відповідача сталася затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, що має наслідком застосування відповідальності, передбаченої ст. 236 КЗпП України у вигляді виплати позивачу середнього заробітку за час затримки.

При визначенні розміру середнього заробітку, який слід стягнути на користь позивача, суд виходить із розміру середньоденного заробітку, встановленого рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.05.2017 р. з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 07.07.2017 р., якими цей розмір був визначений як 603,26 грн.

Разом із цим, із матеріалів справи вбачається, що за період з 22.07.2016 р. (дата незаконного звільнення ОСОБА_1 ) до 24.05.2017 р. (дата винесення рішення суду про його поновлення на роботі), посадовий оклад начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області збільшувався декілька разів. Зокрема, з 08.09.2016 р., 01.03.2017 р., 01.05.2017 р., що підтверджується наявними у матеріалах даної справи копіями відповідних штатних розписів Служби автомобільних доріг у Миколаївській області.

Зі звіту від 08.01.2018 р., виконаного аудиторською фірмою «Закон-Аудит», наявного у матеріалах даної справи, вбачається, що коефіцієнт підвищення посадових окладів за посадою позивача становить - 1, 718.

З урахуванням такого, і п. 5 та п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, суд розраховує середній заробіток за затримку поновлення на роботі таким чином: 603,26 грн. (середньоденний заробіток) х 465 робочих днів (за період з 25.05.2017 р. по 02.04.2019 р.) х 1,718 (коефіцієнт підвищення посадових окладів) = 481 926,31 грн. Зазначені кошти суд вважає необхідним стягнути на користь позивача з відповідача по даній справі - Державного агентства автомобільних доріг України, який допустив невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.

Щодо вимог позивача про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області стягнення різниці у посадових окладах за період з 22.07.2016 р. по 24.05.2017 року, суд вважає необхідним відмовити з огляду на таке.

Питання оплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу було предметом розгляду суду у межах цивільної справи№488/2913/16-ц, і з цього приводу було постановлено рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.05.2017 р. а також ухвала цього ж суду від 07.07.2017 р. Вказані судові рішення набрали законної сили та не оскаржувалися позивачем ОСОБА_1 в частині визначення розміру оплати вимушеного прогулу.

На думку суду, для нарахування іншого розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відсутні правові підстави, оскільки він був визначений згідно абз. 2 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, виходячи із виплат, які позивач отримав за останні два календарних місяці роботи, що передували звільненню з роботи. Тому підвищення посадового окладу після звільнення позивача, на думку суду, не може бути підставою для нарахування іншого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ніж той, що визначений судовими рішеннями у цивільній справі № 488/2913/16-ц.

На підставі ст. 141 ЦПК України на користь позивача стягуються понесені ним і документально підтверджені судові витрати, зокрема, в силу п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням спеціалістів. Тому на користь позивача належить стягнути сплачені ним за звіт спеціаліста 4 800 грн.

Суд також вважає необхідним стягнути з відповідача - Державного агентства автомобільних доріг України в прибуток держави судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений при подачі даного позову на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 25.05.2017 р. по 02.04.2019 р. з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів, у розмірі - 481 926,31 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області різниці у посадових окладах за період з 22.07.2016 р. по 24.05.2017 року - відмовити.

Стягнути з Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 4 800 грн.

Стягнути з Державного агентства автомобільних доріг України на користь держави судовий збір у розмірі - 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Державне агентство автомобільних доріг України, 03150 м. Київ, вул. Фізкультурна 9, .

Відповідач - Служба автомобільних доріг у Миколаївській області, 54029 м. Миколаїв, вул. Галини Петрової 2 А, .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08.04.2019р.

Суддя Л.І. Селіщева