Єдиний унікальний номер № 616/18/18
Провадження № 2/616/2/19
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

„27 березня 2019 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря ШЕГДА В.М.

представника органу опіки та піклування Великобурлуцької

райдержадміністрації ТКАЧЕНКО Н.О.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ВЕЛИКОБУРЛУЦЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ, як органу опіки та піклування до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Великобурлуцька районна державна адміністрації, як орган опіки і піклування, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення його батьківських прав відносно його дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення аліментів на їх утримання в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними 18-річного віку.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_4 є батьком малолітніх дітей, доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В 2011 році сімейний лікар Приколотнянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини зверталась до служби у справах дітей районної державної адміністрації з приводу недостатнього догляду матері ОСОБА_9 за новонародженою дитиною та відмови від необхідного лікування дитини. В жовтні 2012 року ОСОБА_9 знову відмовилась від необхідної госпіталізації малолітніх дітей, створюючи загрозу їх здоров`ю. З боку ОСОБА_4 , як батька дітей, не було проявлено турботи про дітей та любові до них. Батько дітей не здійснив заходи щодо госпіталізації дітей, не вплинув на усвідомлення матері в необхідності їх лікування. Байдужість батька до долі малолітніх дітей створювала загрозу їх здоров`ю. ОСОБА_4 свої батьківські обов`язки по виховання та утриманню малолітніх дітей переклав на дружину ОСОБА_9 . Представники служби у справах дітей разом з представниками районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, Великобурлуцького відділення поліції Вовчанського відділу поліції ГУ НП в Харківській області, районної лікарні, Федорівської сільської ради неодноразово здійснювали виїзди до даної сім`ї, проводились бесіди, надавались рекомендації по веденню побуту, по вихованню та утриманню малолітніх дітей, але ситуація в сім`ї на краще не змінилась. Відповідач ОСОБА_4 за час проживання в с.Федорівка зловживав спиртними напоями, постійної роботи не мав, проживав на випадкові заробітки, вихованням дітей майже не займався, утримував дітей за рахунок державної соціальної допомоги на дітей. Від його дружини до сільської ради надходили усні скарги на його негативну поведінку. ОСОБА_4 з 30 березня 2016 року знаходився на військовій службі за контрактом у Збройних Силах України.

08 грудня 2017 року здійснено відвідування ОСОБА_4 за місцем його проживання, під час якого було встановлено в будинку антисанітарію, в кімнатах були меблі, але було не прибрано. Піч опалення потребувала ремонту, запас дров відсутній. В квартирі холодно. Запас продуктів не достатній, а отже умов для повернення малолітніх дітей та їх проживання за даною адресою не створено. Відповідач до служби у справах дітей районної державної адміністрації з заявою про повернення дітей з закладу не звертався, а лише написав пояснення, яке не містить істотних причин, які б перешкоджали його зверненню повернути дітей в сім`ю. ОСОБА_9 та ОСОБА_4 упродовж багатьох років не піклуються про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дітей, не створили умов для отримання ними освіти, що стало підставою для поміщення дітей до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення. З 17 листопада 2016 року по даний час ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають у КЗ «Харківський обласний центр соціально психологічної реабілітації дітей «Надія». До центру діти поступили у занедбаному стані, не миті, шкіра та волосся брудні, мали захворювання на педикульоз. За час перебування дітей у закладі батько відвідував дітей 5 раз. Перші зустрічі були теплими. Останнім часом спілкування було досить коротким і мали стриманий характер. Діти перебувають на обліку у службі у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації як діти, які опинились в складних життєвих обставинах.

20 грудня 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації було розглянуто та прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно доньок: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Мати дітей ОСОБА_9 позбавлена батьківських прав відносно дітей заочним рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року. В зв`язку з викладеним Великобурлуцька районна державна адміністрації, як орган опіки і піклування, звернулася до суду та просить позов задовольнити.

09 січня 2018 року згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа була розподілена на суддю Нестайка Ю.В. (а.с.01).

Рішенням Вищої ради правосуддя № 3138/0/15-18 від 16 жовтня 2018 року суддю ОСОБА_10 звільнено з посади судді Великобурлуцького районного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку та наказом голови Великобурлуцького районного суду Харківської області № 02-02/19 від 18 жовтня 2018 року відраховано із штату суду в зв`язку з виходом у відставку.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи, головуючим суддею у ній визначено суддю Рикова М.І.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28 грудня 2018 року суддею Риковим М.І. було прийнято цивільну справу до свого провадження та призначено справу до судового розгляду.
Відповідач ОСОБА_4 , не погодившись з позовом, скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду відзив в якому зазначив, що позов не визнає в повному обсязі. У позові відповідач вказує, що у 2011 році сімейний лікар Приколотнянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини зверталась до служби у справах дітей з приводу недостатнього догляду матері ОСОБА_9 за новонародженою дитиною та відмови від необхідності лікувати дитину. Відповідач зазначає, що йому у провину ставиться не здійснення заходів госпіталізації дітей, не вплинув на усвідомлення матері на необхідності їх лікування, байдужість його, як батька дітей. У позовній заяві позивач посилається на події 7 річної давнини. За час, що пройшов змінився сам відповідач як людина, змінились обставини його проживання. Позивач посилається у позові на відсутність заробітку у ОСОБА_4 , але служба за контрактом у збройних силах України добре оплачується і грошові кошти надавались ОСОБА_4 , які він пересилав своїй дружині та матері дітей ОСОБА_9 для утримання доньок. Також він за власні кошти пролікував ОСОБА_9 від алкогольної залежності, але позитивного результату від ОСОБА_9 не добився. З цього приводу зазначає, що дійсно можливо і надходили скарги до Федорівської сільської ради Великобурлуцького районного суду Харківської області, оскільки він намагався вплинути на негативну поведінку дружини. Окрім того, на протязі своєї служби в армії за контрактом, після звільнення ОСОБА_4 , як особистість, змінився позитивно та змінились обставини його життя. В 2014 році він був направлений для участі в АТО, де проходив службу з 08 серпня 2014 року по 26 січня 2016 року та з 30 березня 2016 року по 16 грудня 2017 року. Нагороджений почесною грамотою Великобурлуцької РДА. Купив будинок в с. Катеринівка. Також зазначає, на даний час проживає з матір`ю ОСОБА_11 , яка має звання матері героїні, має наміри допомагати йому у вихованні дітей. Згідно акту обстеження житлово побутових умов має задовільні умови проживання. У житловому приміщенні наявні всі необхідні меблі. Мається город 30 соток для існування, є його заробітна плата та пенсія матері.

Представник позивача ОСОБА_12 позов підтримала та пояснила, що неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , взяті на облік служби у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації як діти, які перебувають в складних життєвих обставинах. ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по виховання дітей. До служби у справах дітей районної державної адміністрації з заявою про повернення дітей з закладу в сім`ю не звертався. Повернення дітей батькові ОСОБА_4 за рішенням органу та піклування не є доцільним. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_13 просили відмови в задоволені позову. ОСОБА_4 пояснив, що бажає виховувати своїх дітей. Зазначив, що купив будинок с. Катеринівка Великобурлуцького району Харківської області, де на даний час проживає зі своєю матір`ю, яка є матір`ю героїнею, отримує пенсію. В будинку є всі необхідні меблі для дітей, запас продуктів для харчування. Мається город. Його дружину дійсно позбавили батьківських прав та дітей забрали до Харківського обласного центру соціально психологічної реабілітації «Надія», оскільки на той час, з 08 серпня 2014 року по 26 січня 2016 року та з 30 березня 2016 року по 16 грудня 2017 року він брав участь у антитерористичній операції. Зараз має доходи та бажає забрати дітей, щоб виховувати їх, його матір буде допомагати в цьому.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України).

Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України).

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Відповідно до статті 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч.5, ч.6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом встановлено, що батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є відповідач ОСОБА_4 , що вбачається з свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 та свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (т.1 а.с. 11-12,13-14).

ОСОБА_9 , яка є матір`ю неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , рішенням Великобурлуцького районного суду харківської області від 05 грудня 2017 року була позбавлена батьківських прав (а.с.29-30).

Із позовної заяви та пояснень представника позивача вбачається, що батько дитини проживає окремо через неналежне виконання батьківських обов`язків, діти тривалий час перебувають в Харківському обласному центрі соціально психологічної реабілітації «Надія» та з часу припинення спільного проживання з дітьми, покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, не вплинув на усвідомлення матері коли дітям була необхідна госпіталізація.

Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Федорівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 02 грудня 2017 року № 501, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.20).

Відповідно до наданої Федорівським сільським головою характеристики від 12 грудня 2017 року ОСОБА_4 за час проживання на території Федорівської сільської ради до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався. В побуті та громадських місцях поводив себе не завжди добре. Постійної роботи не мав, проживав на випадкові заробітки (т.1 а.с.21).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Федорівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 10 травня 2018 року № 10 вбачається, що ОСОБА_4 законність та правопорядок не порушував. В побуті та громадських місцях поводить себе нормально. Не працює. Періодично вживає спиртні напої. Проживає один. Скарг від односельців та сусідів не надходило (т.1 а.с.73).

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_4 від 08 грудня 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено, що в квартирі холодно, не топиться, відсутній запас продуктів харчування, в будинку брудно, умови для повернення дітей не створені, постільна білизна відсутня, дитячі речі також відсутні (т.1 а.с.24).

ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував той факт, що через скрутне на той час матеріальне становище дійсно не було запасів продуктів, запасів дров. Його жінка зловживала алкогольними напоями через що була позбавлена батьківських прав хоча він і намагався її лікувати. Також зазначив, що він був призваний на військову службу в жовтні 2014 року та не міг надати дітям належної уваги. На даний час має доходи, купив будинок в с. Катеринівка. До дітей в Харківський обласний центр соціально психологічної реабілітації «Надія» приїздить по можливості, передаває через свою матір грошові кошти своїм дітям.

Згідно листа № 1734 від 30 листопада 2017 року військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , 1981 року народження, призваний на військову службу за контрактом до Збройних сил України, витяг з Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 78 від 30.03.2016 (т.1 а.с.23), що також підтверджується військовим квитком, серія НОМЕР_4 (т.1 а.с.74-76). Має почесну грамоту учасника антитерористичної операції (т.1 а.с.77).

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 проживає на даний час з матір`ю ОСОБА_11 , яка є матір`ю - героїнею, що вбачається з посвідчення № НОМЕР_5 (т.1 а.с.97). Згідно довідки характеристики від 18.02.2019 року та довідки від 11.02.2019 року, виданих виконавчим комітетом Катеринівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області проживає ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 . За час проживання скарг від жителів не надходило, на засіданнях адміністративної комісії не розглядався. Будинок за вищевказаною адресою придбано без нотаріального оформлення. Господарем є ОСОБА_4 (т.1 а.с.05-06).

Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов домоволодіння від 22 лютого 2019 року на момент перевірки будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що ОСОБА_4 дійсно купив житловий будинок за вищевказаною адресою без нотаріального посвідчення. В будинку три житлові кімнати, коридор та кухня, тепло та чисто. Предмети побуту в наявності, є спальня білизна, продуктами харчування та дровами забезпеченні(т.2 а.с.4).

Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав, посилаючись на висновок Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 27 грудня 2017 року № 01-46/2875 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 . З висновку вбачається, що ОСОБА_4 з заявою про повернення дітей з закладу в його сім`ю не звертався. Фактично ухиляється від батьківських обов`язків по вихованню дітей (т.1 а.с.07-08).

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У відповідності до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач зазначив, що під час перебування його в зоні АТО матір дітей та його дружину була позбавлена батьківських прав, а дітей забрали до КЗ «Харківський обласний центр соціально психологічної реабілітації дітей «Надія». Під час відпусток він приїздив до дітей та надав матеріальну допомогу.

Вказане твердження ОСОБА_4 підтверджується листами КЗ «Харківський обласний центр соціально психологічної реабілітації дітей «Надія» від 12.12.2017 № 01-15/195 та від 13.03.2018 № 01-15/35 з яких вбачається, що батько дітей ОСОБА_4 відвідував дітей 17.04.2017, 23.07.2017, 26.07.2017, 24.11.2017. Перші зустрічі були теплими, батько цікавився життям дітей. 16.07.2018 року ОСОБА_4 спілкувався лише з директором закладу, оскільки діти знаходились на заняттях у школі. Наступного разу 07 березня 2018 року під час відвідування дітей батько був присутній на святі до 08 березня, а потім деякий час спілкувався з доньками та пообіцяв їх забрати додому (т.1 а.с.28,55).

Отже, суд з`ясувавши обставини справи встановив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків та ухилення від надання матеріальної допомоги дітям. Так, відповідача в 2014 році було призвано на військову службу та направлено для участі в АТО, де проходив службу по 26 січня 2016 року та з 30 березня 2016 року по 16 грудня 2017 року, тобто в цей час він об`єктивно не міг займатись вихованням своїх дітей, оскільки проходив військову службу. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дітей, в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, не підтверджено ухилення відповідача від виховання доньок, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. При дослідженні характеристики ОСОБА_4 встановлено, що його поведінка з часом змінюється в позитивному напрямку. Він, як батько, має намір піклуватись про своїх доньок. Під час розгляду справи у суді постійно приїздив до суду, має представника, що безумно свідчить про серйозне ставлення його, як батька, до дітей. Під час проходження служби в зоні АТО, мав заробіток, який використав для купівлі будинку та його облаштування. Відповідно до останніх актів обстеження матеріально-побутових умов: умови добрі, в будинку чисто та тепло, мається запас продуктів харчування. Крім того, суд враховує, що діти опинились в КЗ «Харківський обласний центр соціально психологічної реабілітації дітей «Надія» через те, що батька на той час не було вдома, оскільки він був мобілізований для участі в АТО.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, в тому числі і стягнення аліментів на малолітніх дітей. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні своїх дітей.
Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання своїх дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача, а тому з урахування звільнення позивача від сплати судового збору, суд вважає, що судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ВЕЛИКОБУРЛУЦЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ, як органу опіки та піклування до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: Великобурлуцька районна державна адміністрація, місцезнаходження: вул. Центральна, буд.9, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область, .

Відповідач: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець с. Улашанівка, Славутський район Хмельницька область, паспорт серії НОМЕР_6 виданий Великобурлуцьким РВ УМВС України в Харківській області 30 січня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Судове рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 27 березня 2019 року, проголошено його вступну та резолютивну частини.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 05 квітня 2019 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ