Справа № 266/3162/18
Провадженя№ 2/266/116/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2019 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виділ в натурі частки домоволодіння, визначення порядку користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виділ в натурі 4/25 домоволодіння №109 по вул. 1-а Слобідка в Приморському районі м. Маріуполь, яке складається з житлового будинку та надвірних будівель, зобовязати відповідачів не перешкоджати в користуванні належними позивачу 4/25 частками домоволодіння №109 по вул. Перша Слобідка в Приморському районі м. Маріуполь, стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідно до договору дарування від 18.03.2033 року її мати, ОСОБА_6 отримала 4/25 частки житлового будинку №109 по вул. Перша Слобідка в Приморському районі м. Маріуполь. Після смерті ОСОБА_6 24.02.2008 року позивач прийняла спадок та згідно свідоцтва про право власності за законом від 26.04.2018 року є власником 4/25 частки житлового будинку №109 по вул. Перша Слобідка в Приморському районі м. Маріуполь. Співвласниками вказаного домоволодіння є також ОСОБА_3, якій належить 4/25 частки вказаного домоволодіння, ОСОБА_4, якому належить 2/25 частки домоволодіння, ОСОБА_5, якій належить 5/25 частки домоволодіння та ОСОБА_2 міська рада, яка є власником 7/25 частки домоволодіння. З урахуванням часток в спільному домоволодінні просить суд виділити їй в натурі коридор площею 5,2 кв.м., кухню площею 10,3 кв.м., передпокій площею 12,6 кв.м., житлову кімнату площею 15.3 кв.м., загальна площа частки ОСОБА_1 після виділу складе 43,4 кв.м., житлова площа 15,3 кв.м., допоміжна площа 28,1 кв.м. Також просить зобовязати відповідачів не чинити перешкод в користуванні належним позивачу майном, стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.
Відповідно до ухвали суду від 27.12.2018 року по справі відкрито провадження у справі за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Судове повідомлення, яке направлялося відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не вручено адресатам та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя за закінченням терміну зберігання.
Судове повідомлення, яке направлялось відповідачу в особі ОСОБА_2 міської ради, вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя.
Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи.
Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило.
Відзив від відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до суду не надходив.
Відповідач в особі ОСОБА_2 міської ради в своєму відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав. Свої заперечення обґрунтував тим, що вважає не доведеним належними доказами факт наявності в ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, на якій розташовано належну їй частину домоволодіння. Також вважає не доведеною та такою, що не підлягає задоволенню вимогу позивача про зобов'язання не чинити перешкод в користуванні належним їй майном, оскільки ОСОБА_2 міська рада ніколи не вживала заходів щодо порушення реалізації права власності та не перешкоджала йому. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 міської ради також в частині стягнення частки судового збору на користь позивача.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України).
Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
18.03.2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування, на підставі якого ОСОБА_6 отримала у власність 4/25 частки домоволодіння №109 по вул. Перша Слобідка (Котовського) в Приморському районі м. Маріуполя (а. с. 6)
Після смерті 12 квітня 2008 року спадкодавця ОСОБА_6 належну їй частку домоволодіння №109 по вул. Перша Слобідка в Приморському районі м. Маріуполя на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 квітня 2018 року успадкувала ОСОБА_1 (а. с. 7)
Співвласниками домоволодіння №109 по вул. Перша Слобідка в Приморському районі м. Маріуполя також є ОСОБА_3, якій належить 4/25 частки вказаного домоволодіння, ОСОБА_4, якому належить 2/25 частки домоволодіння, ОСОБА_5, якій належить 5/25 частки домоволодіння.
Власником 7/25 вказаного домоволодіння є ОСОБА_2 міська рада
Домоволодіння №109 по вул. Перша Слобідка в Приморському районі м. Маріуполь розташоване на земельній ділянці площею 0,348 га. та складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 130,9 кв.м., житловою площею 68,2 кв.м., підвалу літ. А/п, прибудови літ. а2-1, прибудови літ. а3-1, ганку літ. а4, сараю літ. а4, сараю літ. Г-1, огорожі №1.
Позивач отримала в якості спадкового майна 4/25 частки домоволодіння, яка складається з частини житлового будинку літ. А-1, загальною площе. 43, 4 кв.м., житловою площею 15,3 кв.м., допоміжною площею 28,1 кв.м., яка складається з коридору площею 5,2 кв.м., кухні площею 10,3 кв.м., передпокою площею 12,6 кв.м., житлової кімнати площею 15.3 кв.м., що розташована на земельній ділянці площею 0,087 га.
Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
За правилами ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.
Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.
Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов'язки. Це конституційне положення пов'язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності.
Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом.
Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.
Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи.
Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.
Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що сторонам на праві сумісної власності належить домоволодіння №109 по вул. Перша Слобідка в Приморському районі м. Маріуполь, зокрема позивачу належить 4/25 частки, користування якими без виділу в натурі є неможливим.
Зважаючи на значну кількість співвласників, суд вважає, що позивач має право на усунення будь яких перешкод в вільному користуванні належним їй майном, тому вважає, що зобовязання відповідачів забезпечити вільний доступ позивачу до належного їй майна шляхом вільного доступу є обґрунтованим.
Також суд зазначає, що позивачем не надано обєктивних, належних та допустимих доказів, якими б обґрунтовувались вимоги до ОСОБА_2 міської ради, з наданих матеріалів суд вбачає, що ними не підтверджується наявність в діях відповідача в особі ОСОБА_2 міської ради будь яких дій, які б свідчили про створення перешкод в реалізації права власності позивачу ОСОБА_2 міською радою, не надано. Тому вимоги до ОСОБА_2 міської ради суд вважає не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати в вигляді сплаченого судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. з розрахунку 704,80 / 3 = 234 грн. 93 коп. з кожного.
Керуючись ст.ст. 356, 363, 364, 367, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 15, 16, 76, 80-81, 89, 141, 223, 263-265, 279 ЦПК України суд,
На рішення може бути подано апеляцію до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 15.04.2019 року.
Суддя: Пантелєєв Д. Г.