ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №592/9951/18

Номер провадження 22-ц/816/1822/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2018 року в складі судді Хитрова Б.В., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», мотивуючи вимоги тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання». 27.07.2018 року була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 24873,96 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.10.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 24873,96 грн, без подальшого утримання ПДФО та військового збору, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7299,42 грн, з якого підлягають утриманню ПДФО та військовий збір.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.01.2019 року заяву ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що копія розрахункового листа, яка додана до позовної заяви, не є належним та допустимим доказом підтвердження заборгованості із заробітної плати.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання». 27.07.2018 року її було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Згідно з наданою ОСОБА_1 копією розрахункового листа за липень 2018 року, виданого їй роботодавцем, завіреною належним чином, заборгованість підприємства із заробітної плати становить 24873,96 грн, в тому числі за рахунок Фонду соціального страхування 308 грн (а.с. 14).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у день звільнення позивача з роботи не провів з нею повний розрахунок, внаслідок чого виник борг з невиплаченої заробітної плати в розмірі 24873,96 грн. Також підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте повністю з таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що у день звільнення позивача з роботи відповідач не провів виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, тому є підстави для стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7299,42 грн.

Проте судом першої інстанції не враховано, що до загальної суми заборгованості, відповідно до наданого позивачем розрахункового листа, включена сума в розмірі 308 грн - допомога з тимчасової втрати працездатності, яка виплачується за рахунок Фонду соціального страхування, та не є складовою заборгованості із заробітної плати підприємства перед позивачем та не підлягає стягненню з відповідача.

Тому сума заборгованості із заробітної плати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 24 565,96 грн (24873,96 грн - 308 грн).

За повідомленням підприємства допомога з тимчасової втрати працездатності в сумі 308 грн. виплачена позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі неналежних і недопустимих доказів, не заслуговують на увагу колегії суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, за змістом ст. 110 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2018 року Ковпаківським районним судом м. Суми постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, якою витребувано з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» довідку про заборгованість із заробітної плати, а також про середньоденну заробітну плату позивача. Вказана ухвала надіслана відповідачу для виконання, отримана ним 02.08.2018 року (а.с. 10), проте довідку суду надано не було.

Тому судом першої інстанції було вирішено справу на підставі наданих позивачем доказів.

Що стосується додаткових письмових пояснень ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», в яких товариство просить врахувати довідку про розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1, що надійшли на адресу апеляційного суду після направлення апеляційної скарги, то колегія суддів апеляційного суду вказаний доказ не приймає до уваги, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Окрім того, оскаржуючи висновки місцевого суду стосовно розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку через неправильний підрахунок середньоденної заробітної плати, підприємство обґрунтовує свої доводи скарги на підставі не належно оформленої довідки про заробітну плату (відсутня печатка підприємства), у якій не наведені показники розрахунку визначені п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 365 ЦПК України, суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції. Підготовчі дії, визначені пунктами 5, 6 частини першої цієї статті, вчиняються з дотриманням прав всіх учасників справи висловити свої міркування або заперечення щодо їх вчинення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною 3 ст. 359 ЦПК України визначено, що в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи. Якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи (ст. 361 ЦПК України).

Враховуючи приведені норми процесуального права, вищевказані додаткові письмові пояснення ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», до яких долучений новий доказ, поданий з порушенням порядку та строку його подання до суду апеляційної інстанції, оскільки вказаний доказ та заява з обґрунтуванням причин неподання доказу до суду першої інстанції не були долучені до апеляційної скарги, а отже апеляційним судом не вирішувалось питання щодо поважності причин неподання такого доказу до місцевого суду.

Тому вказаний доказ, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається до уваги під час апеляційного перегляду справи.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості із заробітної плати, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом зазначення суму стягнення 24 565,96 грн.

В іншій частині рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

На підставі частини 9 ст.141 ЦПК України, у зв'язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій підприємства за затримку розрахунку при звільненні позивача, апеляційний суд покладає на відповідача повністю судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судами першої і апеляційної інстанцій незалежно від результатів розгляду справи.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі "Азюковська проти України" (заява № 2693/18) який визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи, що виникла з трудових правовідносин. Суд не знайшов порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки спір стосується саме виплат у трудових правовідносинах, тому відповідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України апеляційний суд визнає дану справу малозначною через незначну її складність.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити частково.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2018 року в частині визначення розміру заборгованості із заробітної плати змінити, зазначивши суму стягнення 24 565,96 грн.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко