Єдиний унікальний номер 225/1414/15-ц Номер провадження 22-ц/804/1273/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 225/1414/15 за позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту перебування членом сім`ї, який знаходився на утриманні померлого, та стягнення страхових виплат за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року (суддя Ткач Г.В., повний текст рішення складено 22 лютого 2019 року),

в с т а н о в и в :

16 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту перебування членом сім`ї, який знаходився на утриманні померлого, стягнення страхових виплат та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є пасинком загиблого на ВП «Шахта «Північна» ДП «Дзержинськвугілля» забійника на відбійних молотках дільниці № 89-1160 ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року від отриманих травм на виробництві, у зв`язку з нещасним випадком, що стався 06 лютого 2012 року. З грудня 2000 року та до смерті ОСОБА_2 позивач разом зі своєю матір`ю мешкали разом з ним однією родиною в квартирі АДРЕСА_1 , вели сумісний побут та господарство, вітчим утримував та піклувався про нього, брав участь в сімейних витратах, сплачував його навчання та лікування, виховував його. Зазначає, що ОСОБА_2 вирішував всі матеріальні витрати родини позивача, зокрема, сплачував комунальні послуги, ремонтні роботи, проводив разом із ними відпочинок, і взагалі він ріс в благополучній атмосфері, та вважає загиблого своїм батьком. Позивач є особою з інвалідністю 2 групи та фактично перебував на утриманні ОСОБА_2 , оскільки його заробіток був основним джерелом доходів їхньої сім`ї. Тому просив встановити юридичний факт, що позивач є членом родини ОСОБА_2 , що має юридичне значення для отримання ним страхових виплат як члена сім`ї загиблого, у зв`язку з чим, також просив зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату щомісячних страхових платежів, одноразової страхової виплати у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 в розмірі п`ятирічного заробітку, яка складає 438372,60 грн., одноразову допомогу як особі, яка перебувала на утриманні загиблого в сумі 21460 грн.; зобов`язати відповідача провести індексацію щомісячних сум відшкодування шкоди, стягнути суму компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою сум відшкодування шкоди, та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 був членом сім`ї ОСОБА_2 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та перебував на утриманні останнього у період з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зобов`язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Дзержинську провести відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника на користь ОСОБА_1 одноразову страхову виплату в розмірі п`ятирічного заробітку - 438372,60 грн., одноразову допомогу у розмірі річної заробітної плати - 87674,52 грн., щомісячні страхові платежі у розмірі 2739,83 грн.

Зобов`язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Дзержинську провести індексацію щомісячних платежів у відшкодування шкоди на користь ОСОБА_1 , починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дзержинську Донецької області задоволено частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року в частині стягнення моральної шкоди скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дзержинську Донецької області в частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дзержинську Донецької області задоволено.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту, який має юридичне значення, і покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, одноразової страхової виплати, одноразової допомоги, щомісячних страхових платежів та їх індексації скасовано з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту перебування членом сім`ї, який знаходився на утриманні померлого, та стягнення страхових виплат відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення статті 3 СК України та положення статті 33 та ч. 7 статті 34 Закону України №1105-ХІV, а саме, суд допустив неправильне тлумачення цих норм, позбавивши позивача як особу з інвалідністю - члена сім`ї потерпілого від нещасного випадку на виробництві одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат, які він отримував з часу ухвалення рішення апеляційним судом Донецької області від 10 лютого 2016 року.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням процесуального закону, а доводи апеляційної скарги висновок суду не спростовують.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник позивача ОСОБА_11, який діє на підставі ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача Ведь А.А., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7 т.1).

З довідок МСЕК від 15 жовтня 2010 року, 29 грудня 2012 року, 03 л.того 2015 року; посвідчення серії НОМЕР_1 від 01 вересня 2004 року вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом дитинства, інвалідом 2 групи (а.с.7,12-14 т.1).

ОСОБА_1 отримує соціальну пенсію, розмір якої становить з березня 2011 по лютий 2012 року 750 - 922 грн., з вересня 2013 по лютий 2014 року 924 - 979 грн. (а.с.15 т.1).

Згідно з довідкою адресно-довідкового бюро від 21 лютого 2012 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 30 вересня 2003 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17 т.1).

З довідки ДКП «Дзержинськжитлосервіс» від 16 лютого 2012 року (а.с. 45 т.1) та актів, складених головою вуличного комітету, вбачається, що з грудня 2000 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 мешкав за вищевказаною адресою з ОСОБА_4 , 1971 року народження , та її сином ОСОБА_1 (а.с.18,19,20 т.1).

З довідки, затвердженою головою ППО ВП «Шахта «Північна», вбачається, що забійнику ВП «Шахта «Північна» ДП «Дзержинськвугілля» ОСОБА_2 видавалися сімейні путівки на відпочинок на 3-х осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у 2007, 2009, 2011 роках (а.с.40, 43-44 т.1), витрати по сплаті житлово-комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_1 утримувалися з заробітної плати ОСОБА_2 (а.с.41-42 т.1).

Допитані в суді першої інстанції в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтвердили участь у вихованні та догляді ОСОБА_1 . ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 працював у відокремленому підрозділі «Шахта «Північна» державного підприємства «Дзержинськвугілля», 06 лютого 2012 року з ОСОБА_2 стався нещасний випадок на виробництві, у результаті якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року він помер (а.с.16, 17, 21 т.1).

Згідно з протоколом засідання комісії із спеціального розслідування нещасного випадку, який трапився 06 лютого 2012 року на ВП «Шахта «Північна» ДП «Дзержинськвугілля», від 14 лютого 2012 року розглядались питання проведення відповідних виплат та надання допомоги сім`ї загиблого ОСОБА_2 , вирішено щодо призначення одноразової страхової виплати 438372,60 грн., що необхідно провести після встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю в судовому порядку, а щомісячні страхові виплати в розмірі 1826,55 грн. виплачувати матері загиблого ОСОБА_9 (а.с.37-39 т.1).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання на той факт, що ОСОБА_2 утримував ОСОБА_1 , не може бути підставою для визнання останнього членом сім`ї потерпілого, який перебував на його утриманні, з подальшим призначенням страхових виплат, передбачених статтею 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки на час смерті ОСОБА_2 позивач був повнолітнім, мав дохід з пенсійних виплат, що забезпечував встановлений законом прожитковий мінімум на непрацездатну особу, мав матір ОСОБА_10 , при цьому сімейних відносин між його матір`ю та ОСОБА_2 не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком.

Статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року передбачено перелік страхових виплат, які фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно із статтею 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

За змістом зазначених норм законодавства право на отримання після смерті потерпілого вказаних виплат виникає за наявності двох обставин6 належності до складу сім`ї потерпілого з урахуванням відповідних положень Сімейного кодексу України та факту перебування на його утриманні.

Згідно зі частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини 4 статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обов`язок утримувати дитину покладено, насамперед, на батьків дитини (глава 15 СК України).

Виникнення прав та обов`язків батька щодо утримання дитини ґрунтуються на біологічному походженні від нього, що має бути засвідчене державним органом у встановленому порядку (статті 121 СК України), або у разі наявності відповідного спору про походження дитини - на підставі рішення суду, яким визначається батьківство на підставі будь-яких відомостей, які засвідчують походження дитини.

Встановлення обставин батьківства щодо дитини, походження якої не засвідчено державним органом у встановленому законом порядку, або між батьками, які не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, відбувається з дотриманням норм статей 125-140 СК України.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно із статтею 260 СК України вітчим, який проживає однією сім`єю з малолітнім, неповнолітнім пасинком, має право брати участь у їхньому вихованні.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги в частині встановлення факту перебування членом сім`ї, який знаходився на утриманні померлого, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилався на те, що вважав ОСОБА_2 вітчимом, останній брав участь у його вихованні та утриманні з 2000 року та до досягнення ОСОБА_1 у 2006 році повноліття, та утриманні до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2012 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2012 року залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_2 відмовлено (а.с.81-82,83 т.1).

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з огляду на законодавчо визначене поняття сім`ї на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, жодна з них не підтверджена матеріалами справи. Відсутність встановлення факту проживання однією сім`єю між матір`ю позивача та ОСОБА_2 , їх кровного споріднення або усиновлення, суд правильно визначив, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими.

Крім того, обов`язок з утримання дитини виникає у біологічного батька, у разі, коли особа не має біологічного зв`язку з дитиною, обов`язок з утримання дитини може виникати в усиновлювача, або опікуна (піклувальника), або такий обов`язок може виникати в іншому випадку, коли ця особа перебуває в зареєстрованому шлюбі з матір`ю цієї дитини.

З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні в суді першої інстанції допитана в якості свідка матір позивача ОСОБА_4 пояснила, що з батьком позивача була розлучена, останній на утримання сина сплачував аліменти.

Обов`язок утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги несуть батьки (стаття 198 СК України).

Таким чином, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 фактично перебував на утриманні ОСОБА_2 , оскільки його заробіток був основним джерелом доходів їхньої сім`ї, не може бути підставою визнання позивача членом сім`ї потерпілого, який перебував на його утримання, з подальшим призначенням страхових виплат, передбачених статтею 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки на час смерті ОСОБА_2 позивач був повнолітнім, мав дохід з пенсійних виплат, що забезпечував встановлений законом прожитковий мінімум на непрацездатну особу, мав матір ОСОБА_10 , при цьому сімейних відносин між його матір`ю та ОСОБА_2 не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення статті 3 СК України та статті 33 та ч. 7 статті 34 Закону України №1105-ХІV, неправильне тлумачення цих норм, не відповідають встановленним та викладеним вище обставинам справи.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, на підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, представником позивача не надано.

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

А.В. Гапонов

Г.В.Новікова

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна