Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 675/1536/17

провадження № 61-44268св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Христівська сільська рада Ізяславського району Хмельницької області, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 травня 2018 року у складі головуючого-судді Демчука П. В. та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2018 року у складі суддів: Пєнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Христівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай).

На обґрунтування заяви зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_6, яка на день смерті проживала в будинку АДРЕСА_1, після смерті якої відкрилася спадщина на земельну частку (пай). Спадкоємцем ОСОБА_6 був її рідний брат ОСОБА_7 (батько позивача), який вступив в управління спадковим майно, але за життя не оформив своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Посилаючись на те, що вона є спадкоємцем свого батька за законом, який прийняв спадщину після смерті своєї сестри, однак позбавлена можливості оформити спадщину через втрату правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), ОСОБА_4 просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну частку (пай).

Судом першої інстанції 13 грудня 2017 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем на їх підтвердження не надано доказів того, що ОСОБА_6 за життя склала заповіт на користь батька позивача ОСОБА_7, проте матеріалами справи підтверджено, що спадкоємцем ОСОБА_6 був її чоловік ОСОБА_8, який як спадкоємець першої черги прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 травня 2018 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, проте зазначив про помилкове застосування судом норм ЦК України 2004 року, а не ЦК УРСР, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами належним чином не перевірено існування заповіту, складеного спадкодавцем ОСОБА_6 на користь батька позивача ОСОБА_7; не надано належної правової оцінки факту вибуття ОСОБА_8 до Російської Федерації та складання ним заповіту на користь ОСОБА_5, унаслідок чого допущено неповноту з'ясування обставин справи, що призвело до передчасного й необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6

За життя ОСОБА_6 отримала сертифікат серії НОМЕР_1 на земельну частку (пай) із земель, що перебували у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» розміром 4,45 умовні кадастрові гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_8, який вчасно звернувся до Ізяславської державної нотаріальної контори та 20 травня 1999 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з жилого будинку та земельних ділянок.

ОСОБА_7, батько позивача, також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через наявність спадкоємців першої черги.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, спадкоємцем його є дочка ОСОБА_4

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2017 року, встановлено, що ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, була сестрою ОСОБА_7 та тіткою ОСОБА_4

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

З матеріалів справи вбачається, що спадщина, до складу якої входить спірна земельна частка (пай) відкрилась у 1998 році, тобто до 1 січня 2004 року, тому правовідносини сторін урегульовані нормами ЦК УРСР 1963 року (далі - ЦК УРСР).

Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

За положеннями статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до статті 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Приписами статті 549 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (стаття 89 ЦПК України) встановивши, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6, був її чоловік ОСОБА_8, який у встановленому законом порядку прийняв та оформив спадщину, а батько позивача ОСОБА_7, як спадкоємець другої черги, не набув будь-яких спадкових прав після смерті своєї сестри, й відповідно до складу спадщини після його смерті не входять такі права і обов'язки, які в силу вимог статті 1218 ЦК України 2004 року могла б успадкувати його дочка, позивач у справі, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову та визнання за ОСОБА_4 права власності на земельну частку (пай), яка належала її тітці ОСОБА_6

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Посилання заявника в касаційній скарзі на існування заповіту, складеного за життя ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7, є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик