Справа № 301/606/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Фазикош Г.В., Куштана Б.П.,

за участі секретаря Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду від 04 травня 2018 року (головуючий суддя Пітерських М.О.) у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Іршавського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, та за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

23.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до Іршавського районного суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Іршавського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 20.11.2017, якою звернуто стягнення на пенсію боржника ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження №51651960 з примусового виконання виконавчого листа №2-691/09, виданого Іршавським районним судом 26.05.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 35570,13 грн. боргу.

Скарга мотивована тим, що судом у справі №2-691/09 було видано, на думку боржника, два виконавчі листи один 26.05.2011 №2-691 (том 2 а.с.163-165), за яким 11.08.2011 було відкрито виконавче провадження № 28120209, яке завершено, а також другий від 26.05.2009 №2-691/09, згідно якого відкрито виконавче провадження № 51651960, яке наразі перебуває на примусовому виконанні; виконавчий лист виданий судом 26.05.2009 містить розбіжності у назві стягувача на першій сторінці ЗАТ КБ «ПриватБанк», на другій філія ЗАТ КБ «ПриватБанк»; у такому виконавчому листі не зазначено повне найменування, реєстраційний код стягувача, ідентифікаційний код боржника; у виконавчому листі, виданому 26.05.2009, помилково зазначено дату набрання законної сили судового рішення 29.12.2008, оскільки рішення переглядалося в апеляційному порядку та ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24.02.2009 його залишено без змін; у виконавчому листі у виконавчому провадженні № 51651960 зазначено строк предявлення до виконання до 29.12.2011, а у виконавчому листі у виконавчому провадженні № 28120209, котре завершено, було зазначено строк предявлення до виконання до 29.12.2009. Скаржник вважає, що через невідповідність виконавчого документу вимогам Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», державний виконавець не мав права звертати стягнення на пенсію боржника.

Також 23.03.2018 ОСОБА_1 подав до Іршавського районного суду заяву, у якій просив визнати виконавчий лист №2-691/09, виданий 26.05.2009 Іршавським районним судом, таким, що не підлягає виконанню.

Указана заява мотивована тим, що стягнення з боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 51651960 не може здійснюватися, оскільки раніше вже здійснювалось стягнення з нього такої ж суми у розмірі 35570,13 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рамках іншого виконавчого провадження №28120209, відкритого згідно постанови державного виконавця Іршавського РВ ДВС Головного ТУЮ у Закарпатській області від 11.08.2011 на підставі виконавчого листа №2-691 від 26.05.2011. Зазначав, що існування двох виконавчих листів по справі №2-691/09 порушує права боржника ОСОБА_1 та створює можливість подвійного стягнення з нього суми 35570,13 грн. Крім того, зазначав доводи, аналогічні доводам скарги на дії державного виконавця.

Ухвалою Іршавського районного суду від 02.05.2018 справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця обєднано в одне провадження №301/606/18.

Ухвалою Іршавського районного суду від 04 травня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено. У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Іршавського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області відмовлено.

На таку ухвалу подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 Посилається на невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, у звязку з чим просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою його заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та скаргу на дії державного виконавця - задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що процесуальний кодекс не передбачає можливості обєднувати в одне провадження заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню разом зі скаргою на дії державного виконавця; за кожним судовим рішенням видається один виконавчий лист згідно ст. 368 ЦПК України (у редакції на момент видачі листа), а на його думку було видано два виконавчі листи; вважає, що існування двох виконавчих листів по справі №2-691/09 (різниця в яких полягає у різних датах видачі виконавчих листів) порушує права боржника ОСОБА_1 та створює можливість подвійного стягнення з нього суми 35570,13 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та представників Іршавського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчих проваджень № 28120209 та № 51651960, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 18.12.2008 позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 35188,25 грн. та 381,88 грн. судових витрат (а.с.181-183 т. 2).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24.02.2009 рішення Іршавського райсуду від 18.12.2008 залишено без змін (а.с.185 т.2).

Отже, рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 18.12.2008 набрало законної сили 24.02.2009.

За наслідками касаційного розгляду ухвалою Верховного Суду України від 28.10.2009 рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

За судовим рішенням Іршавський районний суд 26.05.2009 видав виконавчий лист №2-691/09, який міститься у матеріалах виконавчого провадження № 51651960. Датою набрання рішенням законної сили вказано 29 грудня 2008 року, кінцева дата предявлення виконавчого листа до виконання - 29.12.2011 (а.с. 46 т. 2).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV - далі Закон N 606-XIV (в редакції, що діяла на час видачі виконавчого листа, виконавчі виконавчі листи та інші судові документи могли бути пред'явлені до виконання протягом трьох років.

Встановлено, що стягувачем за виконавчим листом - ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») раніше, 11.08.2011, даний виконавчий лист вже предявлявся до примусового виконання (а.с. 166 т. 2).

11.08.2011 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 28120209. Проте, як вбачається з матеріалів цього виконавчого провадження, оглянутого апеляційним судом в судовому засіданні, у постановах державного виконавця, які виносились в ході проведення виконавчих дій, датою видачі виконавчого листа зазначалось «26.05.2011». Отже, при відкритті провадження № 28120209 виконавець зробив описку у постанові про відкриття провадження від 11.08.2011, та у інших постановах в рамках виконавчого провадження, помилково указавши датою видачі виконавчого листа «26.05.2011», замість правильної «26.05.2009».

У самому виконавчому листі №2-691/09 відсутня описка у даті його видачі та вірно зазначено 26.05.2009. Постанову державного виконавця про відкриття провадження від 11.08.2011 у виконавчому провадженні № 28120209 та інші документи цього виконавчого провадження ОСОБА_1 не оскаржував.

Таким чином, в рамках виконавчого провадження № 28120209 здійснювалось виконання рішення рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 18.12.2008 за виконавчим листом №2-691/09, виданим 26.05.2009.

Як вбачається з матеріалів цього виконавчого провадження № 28120209, в ході проведення виконавчих дій за виконавчим листом №2-691/09 було звернено стягнення на пенсію боржника. Згідно наданого представниками Іршавського РВ ДВС розрахунку (а.с.242-243 т. 2), стягнуто з ОСОБА_1 на погашення боргу 5411,99 грн., що відповідає Виписці по рахунку № 3565 ОСОБА_1, наданій на вимогу Закарпатського апеляційного суду АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 4-99 т. 3), та 544,09 грн. виконавчого збору. Також було звернено стягнення на предмет застави по кредитному договору - транспортний засіб, який ДВС не вдалося реалізувати, а стягувач відмовився вказане майно прийняти в рахунок погашення боргу.

30.03.2016 виконавчий лист №2-691/09 в рамках виконавчого провадження № 28120209 було повернуто стягувачеві.

Дана обставина сторонами не оспорюються.

Відповідно до ст. 47 ч.1 п.3 та ч.5 Закону N 606-XIV (в редакції, що діяла на час повторно пред'явлення виконавчого документу до виконання) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст. ст. 22, 23 та 25 ч.1 Закону N 606-XIV (в редакції, що діяла на час повторно пред'явлення виконавчого документу до виконання) виконавчі документи, видані на виконання рішення суду, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року; строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання, частковим виконанням рішення боржником. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

13.07.2016, з дотриманням передбаченого річного строку, стягувач повторно предявив до Іршавського РВ ДВС для виконання виконавчий лист №2-691/09 від 26.05.2009 (заява Банку датована 22.06.2016, надійшла до Іршавського РВ ДВС 13.07.2016, а.с.45 т. 2), згідно якого 15.07.2016 було відкрито виконавче провадження № 51651960 (а.с. 52 т. 2).

Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» набрав чинності 05.10.2016, а отже, на час повторно пред'явлення виконавчого документ до виконання застосовується Закон України «Про виконавче провадження» N 606-XIV.

Відповідно до ст. 25 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження міститься у ст. 26 Закону N 606-XIV (в редакції, що діяла на час відкриття виконавчого провадження № 51651960).

Твердження ОСОБА_1 про те, що виконавчий лист №2-691/09, виданий Іршавським райсудом 26.05.2009, не відповідає вимогам закону щодо його оформлення, а тому державний виконавець мав відмовити у відкритті виконавчого провадження, є необґрунтованим виходячи з наступного.

Виконавчий лист №2-691/09, виданий Іршавським райсудом 26.05.2009.

На час видачі виконавчого листа вимоги до оформлення виконавчого документа регламентувалися ст. 19 Закону N 606-XIV.

Виконавчий лист №2-691/09 від 26.05.2009, який міститься в матеріалах виконавчого провадження № 51651960 та був досліджений апеляційним судом, відповідає вимогам щодо його форми та змісту, які висувалися до оформлення виконавчого листа на час його видачі судом (наприклад, індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника указувався у виконавчому листі тільки за його наявності у суду).

Як правильно зазначено судом першої інстанції, внесення змін до законів, які регулюють порядок виконання судових рішень та вимоги щодо оформлення виконавчих документів, які встановлюють нові обов'язки, скасовують чи звужують права, належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання, не мають зворотної дії в часі.

Тому посилання ОСОБА_1 на те, що виконавчий лист №2-691/09 від 26.05.2009 не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016, що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, є безпідставним.

Встановлено, що на час повторного предявлення виконавчого документу до виконання (13.07.2016) визначений законом річний строк пред'явлення виконавчого документу до виконання стягувачем не пропущено, оскільки виконавчий документ стягувачу повернуто 30.03.2016.

З оглянутого апеляційним судом виконавчого провадження №51651960 вбачається, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення 15.07.2016 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-691/09, виданого Іршавським районним судом 26.05.2009 (ВП №51651960) та надав боржнику строк до 22.07.2016 самостійно виконати рішення суду; надіслав запити про наявність у боржника майна та поточних рахунків (а.с. 52 т. 2).

В матеріалах виконавчого провадження №51651960 міститься оригінал виконавчого листа №2-691/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 35570,13 грн., виданий 26.05.2009 Іршавським районним судом. Згідно виконавчого листа: рішення набрало законної сили 29.12.2008, строк предявлення до виконання 29.12.2011, дата видачі 26.05.2009 (а.с.46 т. 2).

Датою набрання рішенням законної сили вказано 29.12.2008, у той час, як рішення суду, згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області, набрало законної сили тільки 24.02.2009.

Проте дана обставина не є підставою ні для відмови у відкритті виконавчого провадження, ні для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий лист виданий 26.05.2009, тобто після набрання рішенням законної сили, а зазначення меншого строку предявлення рішення до виконання (замість 24.02.2012 вказано 29.12.2011) не порушує прав та законних інтересів боржника, а може стосуватися прав та законних інтересів стягувача.

Усунення такого недоліку може вирішуватися за заявою стягувача або боржника судом, який видав виконавчий документ, шляхом виправлення помилки, допущеної при його оформленні у порядку ст. 369 ЦПК України у редакції до 15.12.2017 (наразі ст. 432 ЦПК України).

В той же час, колегія зазначає, що на даний час, після повторного предявлення виконавчого документу до виконання, дата предявлення рішення до виконання, зазначена у виконавчому листі, не має правового значення.

На запити державного виконавця, які направлялись у 2016 та 2017 роках, було отримано відповіді: з територіального сервісного центру 2146 за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль ВАЗ 21063, ДНЗ К8993ОС; з Управління держпраці у Закарпатській області - технологічних транспортних засобів, обєктів підвищеної небезпеки та обєктів котлонагляду немає; з Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за ОСОБА_1 земельні ділянки на праві власності не зареєстровані; з комунального підприємства Іршавське бюро технічної інвентаризації - за ОСОБА_1 нерухомого майна за адресою с. Вільхівка, вул. Молодіжна, 34 Іршавського району в КП «ІБТІ» не зареєстровано (а.с.61-62,66-69 т. 2).

Постановою державного виконавця від 12.04.2017 накладено арешт на майно боржника (а.с.77 т. 2 );

13.04.2017 державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника транспортний засіб марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер К8993ОС (а.с.84-85 т. 2), та постанову про призначення субєкта оціночної діяльності (а.с.87 т. 2). Як зазначено у Постанові про опис та арешт майна боржника, транспортний засіб частково розукомплектований, в т.ч. електрообладнання, ходова частина, кузов поржавілий на 40 %, обшивка салона пошкоджена. Загальний стан не придатний до використання, потребує повного відновлення. Згідно висновку про вартість майна, вартість транспортного засобу марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер К8993ОС, для відчуження на конкурсній основі, станом на 30.04.2017, становила 2500 грн., без урахування ПДВ (а.с.92, 96-109 т. 2).

19 червня та 03 липня 2017 року електронні торги не відбулися, було проведено уцінку майна (а.с.123-124, 127-128 т.2). 13.07.2017 було проведено електронні торги з продажу арештованого майна боржника ОСОБА_1 Транспортний засіб продано за 1250 грн. (а.с.130-136 т.2).

Боржнику було відомо як про відкриття виконавчого провадження №51651960, так і про проведення інших виконавчих дій по цьому виконавчому провадженню, оскільки він отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження та неодноразово знайомився з матеріалами виконавчого провадження №51651960.

Дані обставини підтверджуються відповідними повідомленнями про вручення поштових відправлень та заявами, що містяться в матеріалах виконавчого провадження №51651960 (а.с.49-53, 74-76, 89-90 т.2).

Постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2016, а також інші дії державного виконавця, повязані з виконанням рішення суду (накладення арешту на майно, звернення стягнення на майно, проведення оцінки майна та електронних торгів тощо) боржник ОСОБА_1 у судовому порядку не оскаржував.

Як зазначалось вище, в ході проведення виконавчих дій за виконавчим листом №2-691/09 (ВП № № 28120209) з ОСОБА_1 на погашення боргу було стягнуто 5411,99 грн.

Внаслідок реалізації транспортного засобу боржника 13.07.2017 (в рамках виконавчого провадження №51651960) такий був реалізований за 1250 грн., з яких: 937,91 направлено для погашення боргу, 93.79 грн. виконавчого збору, а 155,80 грн. витрати виконавчого провадження (а.с.135-142 т. 2).

Згідно постанови про звернення стягнення на пенсію боржника від 20.11.2017 відрахування з пенсії ОСОБА_1 повинно відбуватися у розмірі 20% доходів на загальну суму 33600,84 грн., що складається з 30546,17 боргу перед стягувачем та 3054,67 грн. виконавчого збору (а.с. 162 т. 2). Розмір боргу у цій постанові зазначено з врахуванням коштів, які уже були перераховані стягувачу при проведенні виконавчих дій за виконавчим провадженням № 28120209 та внаслідок реалізації транспортного засобу.

Відповідно до ст. ст. 18, 48 ч. ч. 1, 2 та 7, ст. ст. 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі, на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Розмір відрахувань із пенсії боржника не більш як 20 відсотків.

Встановлено, що борг ОСОБА_1 перед Банком, визначений рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 18.12.2008, у повному обсязі не погашено. З врахуванням заходів, які були вжиті державний виконавцем, відсутності у боржника іншого (крім реалізованого транспортного засобу) майна, за рахунок якого може бути виконано рішення суду, державним виконавцем було правомірно винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника.

Посилання ОСОБА_1 на те, що виконавче провадження містить два різні виконавчі листи, по яких державний виконавець паралельно проводить стягнення з боржника одного і того самого боргу, та відбувається подвійне стягнення, спростовується матеріалами виконавчого провадження №51651960 (а.с.44-174 т.2).

Фотокопія «іншого виконавчого листа», на який посилається боржник ОСОБА_1, приєднана до матеріалів виконавчого провадження №51651960 як додаток до листа самого ОСОБА_1 від 02.11.2017, адресованого, у тому числі, Іршавському ДВС (а.с.163-165 т.2).

У такій фотокопії зазначено вірну дату видачі вказаного виконавчого листа 26.05.2009, однак, дату набрання рішенням законної сили та строк предявлення до виконання зазначено 29.12.2009, що відрізняється від оригіналу на а.с.46 тому 2.

Будь-яких даних щодо перебування на виконанні в Іршавськомй РВ ДВС іншого виконавчого листа щодо стягнення того ж боргу за рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 18.12.2008 - не надано та скаржником не доведено.

Так само, як і не надано доказів погашення боргу його сином поручителем та солідарним боржником за вказаним рішенням суду - ОСОБА_3. Інформація, надана апеляційному суду Іршавським РВ ДВС щодо перерахувань на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконавчим провадженням № 51651960 (а.с.241 т. 2) відповідає Виписці по рахунку № 3565 ОСОБА_1, наданій на вимогу Закарпатського апеляційного суду АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 4-99 т. 3). Згідно вказаної Виписки, інших коштів на цей рахунок не надходить.

Відповідно до ст. ст. 432 ч.2 та 447 ч.1 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи наведене суд вважає, що боржником не надано доказів того, що виконавчий лист №2-691/09 від 26.05.2009 видано помилково або обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (постанова про звернення стягнення на пенсію видана в межах суми боргу, що не погашена боржником).

Відтак, заявник не довів наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що при винесенні постанови від 20.11.2017 про звернення стягнення на пенсію боржника по виконавчому провадженню №51651960, старший державний виконавець Бобіта Т.В. діяла відповідно до закону, в межах повноважень, а права боржника ОСОБА_1 порушено не було, тому підстав для визнання дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови неправомірними та скасування постанови немає.

Посилання ОСОБА_1 на те, що процесуальний кодекс не передбачає можливості обєднувати в одне провадження заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню разом зі скаргою на дії державного виконавця не може бути взятим до уваги. Відповідно до норм процесуального закону як заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, так і скарга на дії державного виконавця розглядаються судом в судовому засіданні, за результатами розгляду як заяви, так і скарги судом постановляється ухвала (ст.ст 432, 450-451 ЦПК України). Таке обєднання в одне провадження здійснено судом з урахуванням пов'язаних між собою підстав, якими обґрунтовані заява та скарга ОСОБА_1, повязаності вимог скарги, задоволення якої повязане із задоволенням вимоги заяви та спрямоване на сприяння оперативності судового розгляду справ, котре слідує з принципу розумності строків розгляду справи судом, передбаченого п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Ухвалу місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іршавського районного суду від 04 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2019 року.

Головуюча:

Судді: