Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2019 Справа №607/10848/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Пастернак О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представників третіх осіб Мовчана Б.В., Шпак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з травня 2009 року вона та ОСОБА_8 почали проживати разом однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. За час проживання однією сім'єю у березні 2011 року ними було придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 35,6, житловою 16,8 кв.м. У зазначеній квартирі було проведено ремонт та вони сплачували кошти на її утримання, а саме комунальні платежі. Право власності на зазначену спірну квартиру було оформлено на ОСОБА_8 Також зазначила, що для придбання спірної квартири та проведення ремонту у них не було достатньо коштів, а тому 05 січня 2011 року вони взяли позику у ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 5000 доларів США, що на той час було еквівалентно 39808,5 грн. 18 квітня 2011 року позивач та її чоловік ОСОБА_8 уклали письмовий договір про врегулювання майнових відносин між собою, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, відповідно до якого у спільній власності сторін перебуває зазначена спірна квартира, а саме ОСОБА_8 належить 1/4 частка вказаної квартири, позивачу ѕ частки зазначеної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер. Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на все належне йому майно у тому числі на спірну квартиру. 22 лютого 2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 28 липня 2017 року позивач звернулась із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, однак їй було відмовлено у цьому у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на даний об'єкт нерухомості та свідоцтва про укладення шлюбу. Також, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3, яка є рідною сестрою померлого ОСОБА_8 Враховуючи наведені обставини, з урахуванням поданої нею заяви про відмову від частини позовних вимог від 16 січня 2019 року, яка прийнята судом, позивач просить встановити факт її проживання разом із померлим ОСОБА_8 однією сім»єю без реєстрації шлюбу із травня 2009 року та визнати за нею право власності на 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 35,6 кв.м., житловою 16,8 кв.м.

Відповідач ОСОБА_3 позовних вимог не визнала, подавши відзив на позов відповідно до якого зазначила, що спірна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 35,6 кв.м., житловою 16,8 кв.м. відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.12.2017 року, є приватною власністю ОСОБА_8, яку останній придбав за кошти, які взяв в безвідсоткову позику в «Українського державного центру радіочастот» на підставі договору про надання безвідсоткової позики від 15.03.2011 року. Зазначену позику ОСОБА_8 самостійно сплачував із заробітної плати. Крім цього, її покійний брат ОСОБА_8 ніколи не розповідав відповідачу про їх стосунки із позивачем та проживання із нею однією сім'єю. Відповідач самостійно проводила поховання ОСОБА_8 Крім цього, зазначила, що згідно довідки №1824 від 27.12.2017 року, ОСОБА_8 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 з 13.08.1993 року по 07.02.2017 року. Крім цього, зазначила, що відповідач ставить під сумнів справжність підпису ОСОБА_8 на договорі про врегулювання майнових відносин, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу від 18.04.2011 року та на договорі позики від 05.01.2011 року. Також вказала, що шлюбу між позивачкою та ОСОБА_8 зареєстровано не було, відтак ОСОБА_8 не був чоловіком позивача, спільного побуту сторони не вели, взаємних прав та обов'язків не мали, спільних дітей у них не було. Таким чином, вважає, що спірна однокімнатна квартира є приватною власністю ОСОБА_8, а тому позивачу не належить частка у ній, договір про врегулювання майнових відносин між собою від 18.04.2011 року, який було укладено в простій письмовій формі унеможливлює поділ нерухомого майна на частки.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» письмових пояснень щодо пред'явленого позову не подавав.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити, з урахуванням поданої заяви про відмову від частини позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні вважають, що позов не підлягає до задоволення у зв»язку із його недоведеністю та безпідставністю.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» при вирішенні позову покладаються на думку суду.

У даній справі 13 вересня 2018 року проведено підготовче судове засідання за наслідками якого ухвалою закрито підготовче провадження та справу призначено для розгляду по суті.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив

ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з травня 2009 року по січень 2017 року проживали разом однією сім»єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Зазначені обставини підтверджено показаннями свідків ОСОБА_11, який у судовому засіданні пояснив, що він був знайомий із ОСОБА_8 з 1992 року, працював та товаришував із ним. В 2009 році йому стало відомо, що ОСОБА_8 почав проживати із ОСОБА_1 однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Він неодноразово був у них вдома, постійно спілкувався із ОСОБА_8, а тому бачив, їхнє спільне сумісне проживання протягом 2009-2017 років, а також проводив із ними дозвілля та відпочинок. Також, зазначив, що в 2011 році ОСОБА_8 придбав квартиру АДРЕСА_1 для спільного проживання із ОСОБА_1.

Також будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначила, що була очевидцем спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з 2009 року по 2017 рік, оскільки протягом 2009-2017 років неодноразово їх відвідувала за місцем спільного проживання у гуртожитку по АДРЕСА_4, де проживала позивач та ОСОБА_8. Зазначила, що позивач повідомляла їй, що з 2009 року проживає із ОСОБА_8 та у 2011 року останній придбав квартиру для їх спільного проживання.

Як вбачається із акту від 21 серпня 2017 року, складеного комісією ПП «Люкс», яке здійснює обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_4, зазначеною комісією встановлено, що у кімнаті №823 даного будинку фактично проживав ОСОБА_8 з 2009 року до дня смерті, що підтверджено поясненнями сусідів ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Зазначені обставини підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_15, яка входила до складу створеної комісії ПП «Люкс» та брала участь в опитуванні зазначених свідків.

Як вбачається із довідки про склад сім»ї, виданої ПП «Люкс» від 21 серпня 2017 року №897, ОСОБА_16 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4. У вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_8 фактично проживав за вказаною адресою з 2009 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як слідує із інформації від 13.09.2018 року №275 Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, у ній зазначено, що 27 січня 2017 року о 14 год.27 хв. зареєстровано виклик за адресою: АДРЕСА_4 до гр..ОСОБА_8, 1968 р.н.

Також, до матеріалів справи позивачем долучені фотографії за період з 2009 по 2017 рік, на яких зафіксовано протягом зазначеного періоду спільне дозвілля ОСОБА_1 та ОСОБА_8 у колі друзів, святкування днів народжень, новорічних свят, а також у їх спільне перебування у побуті, зокрема за місцем їх спільного проживання.

Крім цього, позивачем у підтвердження зазначених обставин, а саме ведення спільного господарства із ОСОБА_8 надано суду квитанції про оплату житлово-комунальних послуг з обслуговування та утримання квартири АДРЕСА_1.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 в частині її вимог щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу слід задовольнити та встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у період з травня 2009 року до моменту смерті останнього (ІНФОРМАЦІЯ_4). При цьому, суд відкидає твердження відповідача та його представника про те, що ОСОБА_8 не проживав із позивачем однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки ніколи не повідомляв про це під час спілкування із нею, оскільки такі твердження спростовуються зазначеними доказами. Крім цього, суд зазначає, що відповідач у судовому засіданні пояснила, що не була у ОСОБА_8 за його місцем реєстрації у АДРЕСА_8 протягом зазначеного часу, а тому не була очевидцем умов та місця проживання свого брата, у тому числі однією сім'єю із позивачкою. Із вказаних підстав, суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, оскільки останні не були очевидцями умов ведення побуту, способу та місця проживання ОСОБА_8, а пояснили лише те, що коли бачили ОСОБА_8, то останній не зазначав, що проживає у місті Тернополі із позивачем.

15 березня 2011 року між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» та ОСОБА_8, який перебуває із Позикодавцем у трудових відносинах на підставі трудового договору, укладено Договір про надання безвідсоткової позики, за умовами якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 227 000 грн. на безвідсотковій основі на придбання житла, а останній зобов'язується використати за цільовим призначенням та повернути позику в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Строк повернення позики складає 120 календарних місяців, починаючи з квітня 2011 року. Позика підлягає поверненню шляхом щомісячного утримання із заробітної плати Позичальника грошей у сумі 1 891,70 грн.

31 грудня 2013 року між зазначеними сторонами укладено додаткову угоду до договору від 15 березня 2011 року про надання безвідсоткової позики, відповідно до п.2.1 якої передбачено, що сторони зобов'язуються підписати акт взаєморозрахунків станом на 01 січня 2014 року та графік повернення позики із зазначенням розміру щомісячних платежів, які позичальник починаючи з 01.01.2014 року має вносити на поточний рахунок правонаступника (ДП «український державний центр радіочастот» в установі банку. Пунктом 2.2 сторони передбачили, що позивальник визнає та підтверджує свій борг 163 000 грн. на користь правонаступника станом на день укладення цієї угоди. Загальний термін повернення позики не повинен перевищувати 120 місяців починаючи з квітня 2011 року, тобто не пізніше квітня 2021 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №108331983 від 20.12.2017 року, ОСОБА_8 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу ВРІ 625971, ВРІ 625972 від 25.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В., за реєстром №134, належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Як вбачається із акту взаєморозрахунків станом на 01.01.2014 троку, проведеного між ДП «Український державний центр радіочастот» та ОСОБА_8 сторони встановили, що 21.03.2011 року видано позичальнику 227 000 грн., протягом 2011 2013 років повернуто позики на суму 64 000 грн., залишок на 01.01.2014 року складає 163 000 грн.

Крім цього, як вбачається із наданих суду позивачем оригіналів квитанції про сплату зазначеної суми позики, яку отримав ОСОБА_8 на купівлю зазначеного об'єкту нерухомості, в подальшому, сума позики протягом 2014-2015 років погашалась шляхом внесення банківських платежів на рахунок позивальника ДП «Український державний центр радіочастот» від імені ОСОБА_8, що підтверджено у судовому засіданні поясненнями представників третьої особи.

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 07 лютого 2017 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Тернопіль ОСОБА_8 помер.

22 лютого 2017 р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. відкрито спадкову справу № 8/2017 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8

28 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Кашанської М.І. із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8

Постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Кашанської М.І. від 28 липня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку із відсутністю реєстрації шлюбу із спадкодавцем ОСОБА_8 та неподанням правовстановлюючого документу на спадкове майно на ім'я спадкодавця.

Також, як вбачається із претензії (кредиторської вимоги) ДП «Український державний центр радіочастот», наявної у матеріалах спадкової справи, залишок непогашеної позики складає 94 660 грн.

Чинним законодавством України встановлено, що «сім'єю» на відміну від «шлюбу» є проживання осіб, пов'язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов'язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім'ї не існує спеціального порядку реєстрації.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім'ї та на повагу до свого сімейного життя.

Положеннями ст. 74 Сімейного кодексу України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 своєї постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст..74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В силу вимог ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі.

Таким чином, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504,17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке положення містить статті 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу».

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами вважає, що позов ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно підлягає до задоволення, а тому слід встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з травня 2009 року по січень 2017 року із наведених судом підстав. Також, суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 35,6 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., як на частку у майні, яке належало ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності та яке було набуте ними за час їх спільного проживання, однією сім'єю чоловіка та жінки, не перебуваючи у шлюбі. При цьому, суд виходить із принципу рівності часток набутого майна ОСОБА_1 та ОСОБА_8, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Суд задовольняючи позов, не бере до уваги договору про врегулювання майнових відносин, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу від 18 квітня 2011 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, наданого позивачем, відповідно до якого у власності ОСОБА_8 перебуває ј частки квартири АДРЕСА_1, а у власності ОСОБА_1 - 3/4 частки зазначеного майна, оскільки оригіналу зазначеного договору, з метою його дослідження у судовому засіданні позивачем не надано. Із вказаних підстав, суд не бере до уваги наданий позивачем й договір позики від 05 січня 2011 року, укладеним між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 на суму 39808,50 грн. для придбання квартири АДРЕСА_1. При цьому, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що зазначене майно належить лише особисто померлому ОСОБА_8, оскільки придбане ним лише за рахунок відрахувань із отриманої ним заробітної плати, так, як відповідно до укладеного договору позики від 15 березня 2011 року між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» та ОСОБА_8, у власність позичальнику було передано грошові кошти в сумі 227 000 грн., які ним було спрямовано на купівлю спірної квартири з метою спільного проживання останнього із позивачем, тобто на їх спільні потреби. Також, суд констатує, що в подальшому, з січня 2014 року повернення наданої позики ОСОБА_8 відбувалось шляхом внесення періодичних платежів на рахунок позикодавця, відкритого у Райффайзен Банк Аваль, що підтверджено квитанціями, які надала позивач у судовому засіданні.

Також, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст..368 ЦК України, ст..60, 74, 70 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно, задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з травня 2009 року по січень 2017 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 35,6 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 2360 (дві тисячі триста шістдесят) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан