Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/1882/18

Провадження № 2/440/605/2019

23 квітня 2019 року

Буський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кос І.Б.,

з участю секретаря

судового засідання Дутки С.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

з участю відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Буську цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Буської РДА до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

Орган опіки та піклування Буської районної державної адміністрації Львівської області звернувся в суд із указаним позовом. Просить позбавити відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є батьками ОСОБА_5, не приділяють належної уваги вихованню, здоров'ю та розвитку їх малолітньої дочки, зловживають алкогольними напоями, не відвідували дитину у медичному закладі, а тому орган опіки та піклування вважає, що проживання дитини у сім'ї відповідачів може становити загрозу для її життя і здоров'я, що не відповідатиме інтересам дитини. 31 серпня 2018 року на позачерговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Буській районній державній адміністрації було прийнято рішення про відібрання дитини від її батьків та тимчасове влаштування її у Буській центральній районній лікарні.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заявлений позов, однак при вирішенні спору покладається на думку суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, просивши суд не позбавляти відповідачів їх батьківських прав та залишити дочку проживати із батьками, оскільки вони не зловживають спиртними напоями, чоловік працевлаштувався, в житлі прибрано, на даний час для дитини створені усі необхідні умови для розвитку і виховання. Обіцяла і надалі належно виконувати разом із чоловіком свої батьківські обов'язки по вихованню дитини. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явився, надіславши до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, оскільки він не в змозі брати участь в судових засіданнях через характер його роботи, а позовні вимоги заперечує.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів.

Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК).

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються батьками малолітньої дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що вбачається із свідоцтва про народження дитини від 21.07.2018 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Станом на 30.08.2018 року відповідачі проживали без реєстрації в АДРЕСА_1, про що вбачається із довідки Красненської селищної ради № 1571 від 03.09.2018 року.

Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_6 вбачається, що сім'я проживає у будинку, який складається із двох житлових кімнат, кухні та коридору, санітарний стан та умови для проживання у яких задовільні. Однак, після народження дитини батьки зловживали алкогольними напоями, не цікавляться її життям і здоров'ям, а дочка перебуває у Буській ЦРЛ та дитиною опікується її бабця ОСОБА_7. Після лікування дитини її перебування у батьків буде становити серйозну загрозу для життя та здоров'я дитини.

Розпорядженням Голови Буської РДА № 360 від 31.08.2018 року вирішено негайно відібрати малолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 у її батьків і тимчасово влаштовано до Буської ЦРЛ.

Відповідно до частини 1, 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною першою статті 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними (ч. 1 ст. 163 СК).

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК).

Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відтак, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Тобто, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Натомість, як вбачається із наданих стороною відповідачів доказів щодо місця проживання останніх та дитини в даний час у м. Вінниці, працевлаштування відповідача, а також умови проживання дитини та обставини щодо виконання відповідачами своїх батьківських обов'язків по вихованню та розвитку дитини, суд вважає, що такі обставини на час розгляду даної справи судом, істотно змінились у кращу сторону.

Так, із довідок № 262 і № 263 від 25.02.2019 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 із 09 січня 2019 року постійно проживає без реєстрації у АДРЕСА_2. Одночасно у вказаному житлі зареєстровані та проживають члени її сім'ї, а саме: чоловік ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 дійсно працює із 14.03.2019 року по даний час на посаді транспортувальника у ТзОВ «АВІС», про що вбачається із довідки № 10 від 22.04.2019.

Із актуального на час розгляду справи - Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини від 20.03.2019 року, затвердженого Начальником служби у справах дітей Вінницької міської ради від 21.03.2019 вбачається, що сім'я відповідачів разом із дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають в приватному будинку загальною площею 98,9 кв.м. у АДРЕСА_2. Указаний житловий будинок складається із п'яти кімнат, коридору та прихожої. У вказаному будинку проведених сучасний ремонт, кімнати належним чином умебльовані, є електрика, водопостачання та газопостачання. Дитина забезпечена окремою кімнатою, де стоїть диван, шафа, тумба, телевізор, наявні іграшки та дитячий одяг по сезону. Санітарний стан помешкання задовільний. Дитина має доглянутий і охайний одяг, забезпечена дитячим харчуванням, одягом, засобами гігієни та усіма речами, необхідними для її розвитку. Стосунки у сім'ї відповідачів дружні, доброзичливі, вони люблять свою дочку, піклуються про неї, доглядають, забезпечують необхідним, належно виконуючи свої батьківські обов'язки щодо виховання дочки.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Однак, у судовому засіданні не встановлено жодної обставини визначеної чинним законодавством, які б давали суду підстави для обгрунтованого сумніву в належному виконанні відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїх батьківських обов'язків щодо виховання та поводження із дитиною. Не встановлено також, що батьки дитини є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Натомість, як встановлено судом, на даний час відповідачами належно виконуються обов'язки щодо виховання дочки, яка забезпечена усім необхідним для свого розвитку і проживання, а проживання дитини разом із своїми батьками та у їх сім'ї відповідає інтересам дитини.

За наведених обставин, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини є винятковим заходом впливу, який повинен застосовуватися лише у випадку, коли виправлення батьків є неможливим та існує така необхідність з урахуванням інтересів дитини, враховуючи те, що батьки дитини не ухиляються від виконання своїх обов'язків, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю через їх недоведеність в судовому засіданні.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 1, 3, 4, 6, 7, 19, 110, 111, 112, 150, 153, 164 Сімейного кодексу України, статтями 1, 2, 4, 8, 10, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 82, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скарга на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: Орган опіки та піклування Буської РДА, м. Буськ, вул. Львівська, 2, Львівської області, код ЄДРПОУ 0405645.

Відповідачі: ОСОБА_3, АДРЕСА_3

ОСОБА_4, АДРЕСА_4

Повний текст рішення виготовлено 25 квітня 2019 року

Суддя: І. Б. Кос