Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 748/404/17

провадження № 61-12547св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Висоцької Н. В., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 28 лютого 2013 року № 001-24225-280213 між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок з використанням платіжної картки з лімітом 30 000 грн 00 коп. на строк 364 календарні дні.

Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв`язку із чим станом на 11 січня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 57 075 грн 71 коп., яка складається із простроченого тіла кредиту - 28 871 грн 69 коп., процентів - 27 154 грн 02 коп. та пені - 1 050 грн 00 коп.

На підставі вищезазначеного ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 57 075 грн 71 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2017 року у складі судді Меженнікової С. П. у позові ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг трирічного строку позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх правовою оцінкою. Враховуючи те, що останній платіж на погашення кредиту здійснено боржником 09 вересня 2013 року і з цього часу він припинив виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, а банк звернувся до суду з позовом у лютому 2017 року, тобто пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2013 року скасовано.

Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 555 грн 52 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що кредитна картка є складовою кредитного договору та діє в межах визначеного нею строку. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки у зв`язку із закінченням строку дії кредитного договору. Ні представник позивача, ні відповідач не повідомили суду строк дії картки, виданої ОСОБА_1 на підставі його заяви від 28 лютого 2013 року № 001-24225-280213. Тому при визначенні розміру заборгованості за кредитом апеляційний суд виходив із розрахунку, наданого банком та не спростованого відповідачем, з якого вбачається, що з 01 березня 2016 року було встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 00 грн 00 коп., тобто до 29 лютого 2016 року банківська картка була дійсною. Тобто банк, звертаючись у лютому 2017 року із позовом про повернення тіла кредиту, трирічний строк позовної давності не пропустив, а тому на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 28 871 грн 69 коп. Оскільки банк звернувся до суду з позовом 07 лютого 2017 року, то з відповідача підлягають стягненню також проценти за користування кредитними коштами за період з 03 лютого 2014 року по 11 січня 2017 року у розмірі 21 683 грн 83 коп.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У червні 2016 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту щомісяця до 15 числа шляхом сплати обов`язкових мінімальних платежів. З врахуванням того, що позивач звернувся до суду з позовом 03 лютого 2017 року, то позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредитом за період з 01 жовтня 2013 року по 01 лютого 2014 року не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Крім цього, досліджуючи питання щодо строку дії картки, апеляційний суд виходив із відомостей, що містяться в розрахунку заборгованості, який надав банк, однак сам по собі розрахунок не може бути належним доказом строку дії кредитної картки, у зв`язку із чим висновок суду про те, що строк дії кредитного договору закінчився 29 лютого 2016 року, ґрунтується на припущеннях.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У серпні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до суду відзив, у якому зазначало про законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції та відсутність підстав для його скасування, а тому просило залишити касаційну скаргу без задоволення.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Чернігівського районного суду Чернігівської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року залучено правонаступника ПАТ «Дельта Банк» - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Фактичні обставини, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 28 лютого 2013 року № 001-24225-280213 між ним та ПАТ «Дельта Банк» укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок з використанням платіжної картки з лімітом 30 000 грн 00 коп. на строк 364 календарні дні.

Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв`язку із чим станом на 11 січня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 57 075 грн 71 коп., яка складається із простроченого тіла кредиту - 28 871 грн 69 коп., процентів - 27 154 грн 02 коп., пені - 1 050 грн 00 коп.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на такі, які встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства), та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до пункту 7.1. заяви про надання кредиту від 28 лютого 2013 року, складовою частиною кредитного договору є Тарифи на обслуговування платіжних карток «Тарифний пакет «Кредитна картка № 1 Еволюція Лояльна» (далі - Тарифи на обслуговування платіжних карток), з якими ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його підпис. Тарифами на обслуговування платіжних карток визначено такий розмір процентних ставок за користування кредитними коштами: процент за користування відновлювальною кредитною лінією для здійснення операцій в торгово-сервісній мережі - 0,0001 % річних; процент за користування відновлювальною кредитною лінією після закінчення пільгового періоду та для здійснення операцій з видачі готівки з карткового рахунку у банкоматах та/або касах банків - 4,00 % річних; процент за позитивний залишок - 10,00 % річних та процент за недозволений овердрафт - 48,00 % річних (а. с. 5, зворот).

Крім цього, Тарифами на обслуговування платіжних карток передбачено відповідальність у вигляді штрафних санкцій - 0,01 %, але не менше та/або не більше 75 грн за кожен день прострочення.

За таких обставин наявність підписаних заяви від 28 лютого 2013 року про надання кредиту та Тарифів на обслуговування платіжних карток, у яких визначені проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції, є типовою (стандартною) формою, яка відповідає вимогам законодавства України.

Зазначена позиція не суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

У березні 2017 року представник відповідача подав до суду першої інстанції заперечення на позов, у яких, крім іншого, просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що строк дії банківської картки встановити не можливо, сторони також відмовилися надати таку інформацію, у зв`язку із чим суд, досліджуючи питання часу, з якого у банку виникло право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості, врахував розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що ліміт кредитної лінії у розмірі 0,00 грн був встановлений з 01 березня 2016 року, тобто платіжна кратка була дійсна до 29 лютого 2016 року. Крім цього, судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що останній платіж у розмірі 51 грн 06 коп. на погашення процентів був здійснений ОСОБА_1 у лютому 2014 року.

З урахуванням зазначеного та того, що з позовом до суду банк звернувся 03 лютого 2017 року, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що банк звернувся до суду з позовом у межах трирічного строку позовної давності, підстави для відмови у позові з підстав пропуску строку відсутні, а тому з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню основна заборгованість у розмірі 28 871 грн 69 коп. і проценти за користування кредитними коштами за період з 03 лютого 2014 року до 11 січня 2017 року у розмірі 21 683 грн 83 коп.

Отже, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про те, що наданий банком розрахунок заборгованості не є належним доказом у цій справи, є безпідставним, оскільки відповідач, заперечуючи, не вчинив жодних дій для його спростування.

Інші доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судом доказів, висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

У такому разі розподіл судових витрат згідно зі статтею 141 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк