Постанова

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 405/2130/16-ц

провадження № 61-47452св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), АнтоненкоН. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: прокуратура Кіровоградської області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 25 квітня 2018 року у складі судді Іванової Л. А. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Суровицької Л. В., Черненка В. В.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до прокуратури Кіровоградської області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (далі - УМВС України в Кіровоградській області), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовував тим, що 21 серпня 2008 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області винесено постанову про порушення відносно нього кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України.

03 листопада 2008 року його звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб Державної податкової адміністрації в Кіровоградській області на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2010 року його засуджено за частиною другою статті 368 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 КК України та іспитовим строком 2 роки з позбавленням права займати посади в органах державної податкової інспекції.

У подальшому вказаний вирок судом касаційної інстанції скасовано, при новому розгляді кримінальної справи його знову притягнуто до кримінальної відповідальності - засуджено за частиною другою статті 368 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 КК України з іспитовим строком.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03 липня 2013 року кримінальна справа повернута для проведення додаткового розслідування.

Вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 березня 2015 року, його виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України.

Зазначав, що перебував під слідством і судом 79 місяців та зазнав значних психоемоційних страждань.

Він втратив заробіток, не мав можливості повноцінно забезпечувати матеріально себе та свою сім'ю.

Крім того, погіршився стан його здоров'я.

У зв'язку з наведеним позивач просив відшкодувати йому втрачений заробіток у розмірі 439 620 грн 78 коп. та грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн.

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 25 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 01 листопада 2018 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 300 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суди зробили висновки про доведеність факту завдання позивачеві моральної (немайнової) шкоди внаслідок тривалого незаконного перебування під слідством і судом.

Відмовляючи у стягненні майнової шкоди (втрачено заробітку) суди попередніх інстанцій виходили з необґрунтованості таких вимог.

Короткий зміст касаційної скарги

У листопаді 2018 року до суду касаційної інстанції від ДКС України надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особа, яка подала касаційну скаргу

Заявник вважає, що суди зробили помилкові висновки про наявність підстав для часткового задоволення позову - стягнення грошової компенсації моральної шкоди в розмірі 300 000 грн, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому такої шкоди.

Зазначає, що, враховуючи положення частин першої та другої статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», даний позов повинен був розглядати Петрівський районний суд Кіровоградської області, оскільки саме цей суд виправдав позивача.

Крім того, не погоджується з розміром стягнутої компенсації моральної шкоди, оскільки, на його переконання, він є очевидно завищеним.

Обставини справи

Суди встановили, що 21 серпня 2008 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області винесені постанови про порушення відносно ОСОБА_4 кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, за фактом одержання хабаря, обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд.

Наказом Державної податкової адміністрації в Кіровоградській області від 03 листопада 2008 року позивача звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб Державної податкової адміністрації в Кіровоградській області на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

Вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2010 року, ОСОБА_4 засуджено за частиною другою статті 368 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 КК України та іспитовим строком 2 роки з позбавленням права займати посади в органах державної податкової інспекції.

У подальшому ухвалою Верховного Суду України від 21 квітня 2011 року вказаний вирок та ухвалу скасовано, справу передано на новий судовий розгляд.

При новому розгляді кримінальної справи вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2012 року позивача притягнуто до кримінальної відповідальності - засуджено за частиною другою статті 368 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 КК України з іспитовим строком.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03 липня 2013 року вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2012 року скасовано, кримінальну справу повернуто для проведення додаткового розслідування.

Вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 березня 2015 року, ОСОБА_4 виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України.

Позивач перебував під слідством і судом 79 місяців.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з ухваленням судами рішення про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 300 000 грн.

У зв'язку з цим оскаржені судові рішення підлягають касаційному перегляду лише в указаній частині.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частинами другою та третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія вважає обґрунтованими висновки судів про наявність підстав для компенсації завданої позивачеві моральної шкоди.

Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій, врахувавши засади поміркованості, розумності та справедливості, зробили правильні висновки про те, що внаслідок тривалого кримінального провадження відносно позивача (79 місяців), якого було виправдано вироком суду, останньому завдана моральна шкода, грошова компенсація якої підлягає стягненню на його користь.

При цьому розмір моральної шкоди визначений судами відповідно частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Колегія відхиляє доводи касаційної скарги про те, що даний позов повинен був розглядати Петрівський районний суд Кіровоградської області.

Позивач звернувся до Ленінського районного суду міста Кіровограда за місцем свого проживання (вулиця Єгорова у Ленінському районі (колишня назва)) з урахуванням положень частини четвертої статті 110 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання позову).

Інші доводи скарги на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, висновків судів не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень в оскарженій частині без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 25 квітня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 листопада 2018 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. І. Журавель Н. О. Антоненко В. І. Крат