Справа № 489/4271/17 Суддя першої інстанції Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/812/734/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю: представників відповідача Трушковської Т.А., Чуб Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суд м. Миколаєва від 13 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Тихонової Н.С., в залі судового засідання в м. Миколаїв, о 13 год. 51 хв., повний текст якого складений 19 лютого 2019 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , яким просив припинити право власності на 1/8 частку однокімнатної квартири спільного заселення АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на 1/8 частку цієї квартири та виплатити вартість цієї частки.

Доводи позовної заяви обґрунтовував тим, що йому та відповідачу на праві спільної часткової власності належить кімната у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 , йому - 7/8 частки, відповідачу - 1/8 частка. При цьому, зазначена квартира спільного заселення є неподільною річчю, щодо порядку користування якої сторони домовитися не можуть, частка відповідача у праві власності є незначною, яку неможливо виділити в натурі, а тому він вважає за доцільне припинення права власності відповідача на належну йому частку з виплатою відповідачу грошових коштів у розмірі вартості його частки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2017 року судом зобов`язано ОСОБА_3 внести на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області (далі - ТУ ДСА в Миколаївській області) вартість 1/8 частки квартири спільного заселення АДРЕСА_1 в сумі 2 500,00 грн. та в подальшому, ухвалою того ж суду від 19 жовтня 2017 року, судом зобов`язано ОСОБА_3 внести на рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області вартість 1/8 частки зазначеної квартири в сумі 8 171,63 грн., які внесені ним 29 січня 2018 року на вказаний депозитний рахунок у визначеному судом розмірі.

22 травня 2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва у даній справі ухвалено заочне рішення, яке ухвалою того ж суду від 16 жовтня 2018 року скасоване та справу розглянуто в загальному порядку.

Рішенням Ленінського районного суд м. Миколаєва від 13 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні, задоволено. Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/8 частку кімнати у квартирі спільного заселення АДРЕСА_2 , яка має загальну площу 15, 5 кв.м, житлову площу 11,3 кв.м та визнано за ОСОБА_3 право власності на вказану частку кімнати у зазначеній квартирі. Ухвалено виплатити ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8 171 грн. 63 коп., внесені ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області відповідно до ухвали суду від 19 жовтня 2017 року, в якості компенсації вартості 1/8 частки нерухомого майна. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю вартості 1/8 частки нерухомого майна в розмірі 11 340 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що квартира АДРЕСА_2 складається з трьох житлових кімнат, дві із яких належать в цілому на праві власності відповідачу та у яких мешкають він та члени його родини.

Отже, місцевий суд виходив із того, що істотного порушення прав відповідача внаслідок припинення права власності на 1/8 частку однієї кімнати у трикімнатній квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 не відбудеться, оскільки відповідач має у власності інше житлове приміщення у тієї ж квартирі спільного заселення.

До того ж, частка відповідача у спільній кімнаті є незначною, кімната є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно, істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на його частку не вбачається.

Між тим, за наявності співвласника позивач в повній мірі не має змоги розпорядитись власністю на свій розсуд, а саме для проживання у кімнаті своєї родини, яка не має іншого житла.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діяв через свого представника ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність оскаржуваного рішення ст. 263 ЦПК України та порушення норм матеріального права, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи скарги мотивовані тим, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різниці вартості 1/8 частки нерухомого майна в розмірі 11 340 грн., суд порушив вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України, що є підставою для скасування судового рішення.

Позивач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно технічного паспорту квартири АДРЕСА_3 вбачається, що квартира складається з 1 кімнати, загальною площею 15,5кв.м житлова площа 11,3 кв.м, знаходиться у спільному користуванні 1- коридор, площею 5,2 кв.м, 2 кладова площею 0,2 кв.м, 3 ванна, площею 2,0 кв.м, 4 туалет, площею 1,4 кв.м, 5 кухня, площею 6,1 кв.м.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2015 року визнано дійсним Договір купівлі-продажу квартири спільного заселення № 13 в АДРЕСА_4 та визначено, що частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності на квартиру спільного заселення АДРЕСА_1 є рівними і складають по 1/2 частині частка кожного.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на підставі спільної часткової власності належить Ѕ частка кімнати у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2016 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/8 частку кімнати загальною площею 15,5 кв.м, житловою площею 11,3 кв.м, у квартирі спільного заселення АДРЕСА_2 зі спільним користуванням: коридором 1, площею 5,2 кв.м, коміркою (кладова) 2, площею 0,2 кв.м, ванною - 3, площею 2,0 кв.м, туалетом 4, площею 1,4 кв.м, кухнею - 5, площею 6,1 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, на теперішній час ОСОБА_3 на праві власності належить 7/8 часток у праві спільної часткової власності на вказану кімнату у квартирі спільного заселення по АДРЕСА_5 , загальною площею 15,5 кв.м, житловою площею 11,3 кв.м, а ОСОБА_1 належить 1/8 частка у праві спільної часткової власності на дану кімнату у квартирі спільного заселення, на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно наданого до суду позивачем висновку про оцінку майна від 21 вересня 2017 року, ринкова вартість спірної кімнати у квартирі спільного заселення, станом на 21 вересня 2017 року, складає 65 373 грн., отже ринкова вартість спірної 1/8 частки кімнати в квартирі спільного заселення становить 8 171 грн. 00 коп., у зв`язку з чим позивачем було внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області вартість 1/8 частки спірної кімнати у квартирі спільного заселення у розмірі 8 171 грн. 00 коп.

Між тим, відповідачем було надано суду Висновок судової оціночно -технічної експертизи № 125-066 від 23 серпня 2018 року, за яким ринкова вартість 1/8 частки кімнати складає 19 511 грн. (156 085 грн.: 8) та яка, за думкою суду, є більш обґрунтованою та наближеною до реальної вартості житла, а тому оскаржуваним рішенням було визначено суму компенсації відповідачу вартості спірного майна саме у цьому розмірі.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п. 13 ч. 1 цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Положеннями ст. 365 ЦК України встановлено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив, що спірна кімната, загальною площею 15,5 кв.м у квартирі загального заселення є спільною частковою власністю сторін; належна відповідачу частка не може бути виділена в натурі; між сторонами наявні неприязні стосунки, що унеможливлює спільне володіння та користування квартирою; відповідач є власником інших двох кімнат у цій квартирі, що свідчить про його забезпеченість іншим житлом.

Водночас суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що приписи ч. 2 ст. 365 ЦК України, за вимогами якої суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Отже, з огляду на такі умови, на час ухвалення рішення про припинення права ОСОБА_1 на 1/8 частку у спільному майні, обов`язково, щоб ОСОБА_3 попередньо було внесено на депозитний рахунок вартість цієї частки, що підлягає виплаті ОСОБА_1

Судом першої інстанції визначена вартість спірного майна, тобто кімнати у квартирі АДРЕСА_2 у розмірі 156 085 грн., а тому вартість 1/8 частки складає 19 511 грн. Сторони погодилися з такою варістю спірного майна. Між тим, як було встановлено ні в районному суді, ні на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем зазначена суму в повному розмірі не внесена на депозитний рахунок.

На депозитний рахунок позивачем внесено в якості вартості компенсації 1/8 частки грошова сума у розмірі 8 171 грн. 63 коп., недоплата складає 11 340 грн.

При цьому районний суд в своєму рішенні ухвалив стягнути з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_1 зазначену суму недоплати 11 340 грн., що свідчить про незастосування норм матеріального права, а саме ч. 2 ст. 365 ЦК України, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Таким чином з урахуванням встановлених обставин справи та наданних сторонами доказів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відомову в задоволенні позов ОСОБА_3

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягнення судові витрати, пов`язані зі сплатою висновку експерта, у розмірі 1 800 грн. та судового збору за подання апеляційної скарги - 960 грн., а всього 2 760 грн.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову підлягають поверненню ОСОБА_3 8 171 грн. 63 коп., внесені ним на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2017 року в якості компенсації вартості 1/8 частки квартири спільного заселення АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діяв через свого представника ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на 1/8 частку квартири спільного заселення АДРЕСА_1 , визнання за ним права власності на 1/8 частку в цій квартирі та виплату вартості цієї частки, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 760 грн. судових витрат.

Повернути ОСОБА_3 8 171 грн. 63 коп., внесені ним на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, місцезнаходження якої за адресою: м. Миколаїв вул. Фалєєвська, 14, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26299835, відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2017 року в якості компенсації вартості 1/8 частки квартири спільного заселення АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.