Головуючий у 1 інстанції Шевченко О.А.
Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Маріуполь

Донецькій апеляційний суд в складі:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М.,

Принцевської В.П.,

секретар Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду Донецької області від 12 лютого 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що 02.09.2011 року уклав з ОСОБА_3 договір б/н, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Свої зобов'язання відповідач по укладеній угоді не виконав. Станом на 28.02.2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 105348,04 гривень, яка складається з 2684,53 грн. - заборгованість за кредитом, 92380,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4790,00 грн. - заборгованість з комісії та пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4992,76 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судовий збір в розмірі 1762 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 лютого 2019 року в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що позивачем порушено строк позовної давності, оскільки кредитний договір діє в межах строку дії кредитної картки.

Крім того, оскільки позивач не заявляв про це, то й застосування наслідків спливу позовної давності за ініціативою суду законом не передбачено.

Відповідач ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу, доводи якої є аналогічними запереченням проти позову. Так, відповідач вказував, що кредитний договір, укладений з Банком, не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», разом з тим, просив прийняти до уваги наслідки спливу строку позовної давності до вимог Банку. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Малервейн М.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в позові, суд вважав доведеним факт існування заборгованості відповідача перед Банком, але вважав, що позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності.

Відповідач рішення суду не оскаржував, погодився із такими висновками суду. Оскаржує рішення позивач, оскільки вважає, що звернувся до суду до закінчення трирічного строку після закінчення строку договору, а строк дії договору відповідає межам дії кредитної картки, тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, і зі справи вбачається, що 02.09.2011 року Банк уклав з ОСОБА_3 договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписавши анкету-заяву від 02 вересня 2011 року, відповідач ОСОБА_3 погодився з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов'язалася виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а.с. 8).

Такі висновки суду про наявність кредитних договірних відносин між сторонами, що не порушують вимоги чинного законодавства, позивач не оскаржує.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, а підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Умовами п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання кредиту встановлений обов'язок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах договору.

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Відповідач підписав анкету-заяву про надання кредиту, чим підтвердив згоду на отримання кредиту на умовах, визначених в Умовах і правилах надання банківських послуг (а.с 8-9).

Відповідно, по даному договору був відкритий картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано карту, а сама обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежала від суми використаного кредитного ліміту.

В матеріалах справи є відомості, яким суд не надав жодної оцінки, про те, що відповідачу були видані картки №922651, НОМЕР_2, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня квітня 2015 року (а.с.102).

Свої зобов'язання відповідач по укладеній угоді не виконав, що він не оспорює.

В заперечення проти позову відповідач вказував, що не був ознайомлений із усіма умовами кредитного договору, підписав не кредитний договір, а заяву позичальника. Разом з тим, не заперечував факт отримання кредитних грошей від Банку, факт користування кредитом, і заявляв про сплив строку позовної давності з наступного місяця після несплати ним чергового платежу за кредитним договором. (а.с.88)

З розрахунку заборгованості вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свої зобов'язань по погашенню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 105348,04 гривень, яка складається з 2684,53 грн. - заборгованість за кредитом, 92380,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4790,00 грн. - заборгованість з комісії та пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4992,76 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судовий збір в розмірі 1762 грн.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки останній платіж відповідачем здійснено 12 червня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 25 квітня 2018 року, то позивач пропустив строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, про застосування якого просив відповідач.

Фактично, зі справи вбачається, що останній платіж навіть не був виконаний саме відповідачем, а проводилося списання Банком заборгованості по процентам.

Разом з тим суд не звернув уваги на ту обставину, що за умовами договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а матеріалами справи підтверджено, і не спростовано відповідачем, що йому були видані картки №922651, НОМЕР_2, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня квітня 2015 року, і що останньою карткою він користувався.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 було видано 2 кредитні картки, остання за НОМЕР_2 зі строком дії до кінця квітня 2015 року (а.с.102).

Також надано виписку по рахунку відповідача, з якого вбачається, що платіжною карткою № НОМЕР_2 позичальник користувавися після її отримання, і таких обставин відповідач не спростував.

Як встановлено судом, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом 15 квітня 2018 року.

Відповідачем ОСОБА_3 письмово заявлено суду про застосування наслідків строку позовної давності у запереченнях проти позову і окремою спеціальною заявою (а.с. 72-74, 75,90,91-93).

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що строк дії картки закінчився 30 квітня 2015 року, а з позовом банк звернувся 15 квітня 2018 року, то висновки суду першої інстанції в частині пропуску строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, вимоги позивача щодо стягнення суми заборгованості по кредиту в розмірі 2684,53 грн з позичальника підлягають задоволенню.

Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 2.1.1.5.5 розділу 2.1.1.5 «Обов`язки клієнта» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 визначено обов`язок клієнта погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У разі невиконання зобов`язань за Договором, клієнт зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню Кредиту (в т.ч. простроченого Кредиту та Овердрафту), оплаті Винагородження банку (п. 2.1.1.5.6 розділу 2.1.1.5 «Обов`язки клієнта» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256).

Договором № б/н від 02 вересня 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, встановлено обов`язок відповідача в межах строку кредитування повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) до 25 числа кожного місяця.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12).

Крім того, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За умовами договору № б/н від 02.09 2011 року відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до останнього дня квітня 2015 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 15 квітня 2018 року, тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти починаючи з 15 квітня 2015 року по останній день квітня 2015 року (закінчення строку дії карти - строку дії договору).

Таким чином, розмір заборгованості відповідача по процентам за вказаний період складає 277,75 грн ( 555,5 грн (нараховані на прострочену заборгованість за кредитом проценти за квітень 2015 року) : 30 днів в квітні х 15 днів (з 15 квітня по 30 квітня), що підтверджується розрахунком банку, перевіреним колегією суддів.

Вказана сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У позовній заяві позивач серед іншого просить стягнути 4790 гривень - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, штрафів відповідно до договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4992,76 грн. - штраф (процентна складова). При цьому сума заборгованості за комісією та пенею не відокремлена, визначена одною сумою, що позбавляє колегію суддів перевірити порядок їх нарахування.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669 від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із підпунктом 10 п.2 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р до зазначених населених пунктів також належить м. Маріуполь.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місце реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_3 зареєстроване у м.Маріуполі Донецької області.

Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII, у задоволенні вимог банку про стягнення з відповідача штрафів та пені слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1762 грн (а.с. 40). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2643 грн (а.с. 132).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (заявлено вимоги на 105348,04 грн., задоволено в розмірі 2962,28 грн., що складає 2,81 % від суми заявлених вимог), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 49,51 грн. (сплачено 1762 грн х 2,81%) - за розгляд справи судом першої інстанції та 74,27 грн. - за подачу апеляційної скарги (сплачено 2643 грн х 2,81%).

Враховуючи викладене, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 лютого 2019 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитом в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 53 коп., заборгованість за процентами за період з 15 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року в розмірі 277 (двісті сімдесят сім) гривень 75 коп., а разом 2962 (дві тисячі дев'ятсот шістдесят дві) гривні 28 коп..

Відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення пені та штрафів, нарахованих після 14 квітня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позову в розмірі 49 (сорок дев'ять) грн. 51 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 74 (сімдесят чотири) грн. 27 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.П. Принцевська