Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 520/10265/16-ц

провадження № 61-15695св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - комунальне підприємство «Одесміськелектротранс»,

треті особи: приватне акціонерне товариство страхова компанія «Галицька», ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення 17 520 грн майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

06 грудня 2016 року на підставі статті 33 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи редакції) ОСОБА_4 подав до суду уточнену позовну заяву, якою замінив відповідача у справі з ОСОБА_5 на комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» (далі - КП «Одесміськелектротранс», підприємство).

В обґрунтування позову посилався на те, що 19 червня 2016 року о 12 год. 25 хв. по вул. Небесної Сотні, 2а у м. Одесі за участі автомобілів «I-VAN»A07A державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та «Lexus» GS300 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача сталася ДТП, внаслідок якої його автомобіль отримав механічні пошкодження.

Винним у ДТП визнано ОСОБА_5, якого постановою Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року притягнуто до адміністративної відповідальності за передбачено за статтею 124 КУпАП правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія автомобіля «I-VAN»A07A державний номерний знак НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ СК «Галицька».

Внаслідок ДТП позивачу спричинені матеріальні збитки у розмірі 24 385 грн, з яких 15 950 грн - вартість понесених ним витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, 8 435 грн - витрати, які він має понести у зв'язку з необхідністю заміни правого заднього ліхтаря.

ДТП сталася під час виконання ОСОБА_5 своїх трудових обов'язків, а тому, відповідальність за завдану шкоду має нести КП «Міськелектротранс».

Оскільки, ПрАТ СК «Галицька» перерахувала на його користь 6 865,00 грн страхового відшкодування, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 17 520 грн як різниці між виплаченим страховим відшкодуванням і шкодою заподіяною в результаті ДТП.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_4 17 520 грн майнової шкоди, вирішено питання про розподіл судових витрат у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в результаті ДТП позивачу завдано майнову шкоду. Оскільки реальні збитки, які поніс позивач у зв'язку з проведенням відновлювального ремонту автомобіля перевищують розмір страхового відшкодування, то ця різниця має бути стягнута з відповідача як роботодавця винної у ДТП особи. Позивач не обмежений законом у виборі особи, яка здатна провести відновлювальний ремонт його автомобіля та у визначенні вартості робіт за домовленістю з таким підрядником.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним вимог, а вимогу щодо стягнення розміру франшизи не заявляв.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 08 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року справу призначено до розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 березня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та несправедливим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційний суд, скасовуючи законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, помилився у визначенні характеру спірних правовідносин та норм права, що їх регулюють, не звернув уваги на відмінність в обсязі прав вимоги потерпілого у деліктному та договірному правовідношенні, що випливає з договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не врахував обов'язкові для всіх судів загальної юрисдикції позиції Верховного Суду України.

ПрАТ «СК «Галицька» визначила розмір завданої йому шкоди з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в сумі 7 864,91 грн та зменшивши цю суму на 1 тис. грн франшизи, остаточно сплатила страхове відшкодування в сумі 6 864,91грн. Таким чином, не відшкодованими лишились збитки в сумі 17 520 грн, які він просив суд стягнути на свою користь, в яку включено суму франшизи, що на підставі статті 1194 ЦК України підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдану шкоду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 19 червня 2016 року о 12 год. 25 хв. по вул. Небесної Сотні, 2а в м. Одесі сталася ДТП за участю автомобілів «І-VAN» А07А державний номернийзнак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 та «Lexus» GS 300 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

ОСОБА_5 на момент вчинення ДТП перебував у трудових правовідносинах з КП «Одесміськелектротранс» та керував автомобілем «І-VAN»А07А державний номерний знак НОМЕР_1, належить на праві власності ОСОБА_7 та переданий у користування відповідачу на підставі тимчасового реєстраційного тадону ДХХ № 040724.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 червня 2016 року № АЕ/9126471 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «І-VAN» А07А державний номерний знак НОМЕР_1 на момент ДТП застрахована в ПрАТ СК «Галицька» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в 100 тис. грн.

Згідно зі звітом визначення вартості матеріальних збитків колісного транспортного засобу від 06 липня 2016 року № 132-07-16, проведеного за заявою ПрАТ «СК «Галицька», вартість матеріального збитку на момент оцінки, завданого власнику «Lexus» GS 300 державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті ДТП, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 7 864,91 грн.

15 вересня 2016 року ПрАТ СК «Галицька» сплатила ОСОБА_4 6 864,91 грн страхового відшкодування, зменшивши визначений звітом розмір майнових збитків на суму франшизи, яка складає 1 тис. грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначав про те, що в результаті ДТП йому спричинено майнову шкоду в розмірі 24 385 грн, з яких 15 950 грн - вартість понесених ним витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, 8 435 грн - витрати, які він має понести у зв'язку з необхідністю заміни правого заднього ліхтаря, у зв'язку з чим та з урахуванням отриманого страхового відшкодування просив стягнути з відповідача 17 520 грн як різницю між виплаченим страховим відшкодуванням і шкодою, заподіяною в результаті ДТП.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

ПрАТ СК «Галицька», як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і виплатою у межах ліміту відповідальності страховика на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи той факт, що позивач погодився з розміром страхового відшкодування, визначеним страховою компанією відповідача, що підтверджується фактом отримання ним грошових коштів у визначеній страховиком сумі та відсутністю належних і допустимих доказів незгоди з такою сумою, а чинне законодавство передбачає право потерпілого на звернення до винної у ДТП особи у разі, коли розмір завданої майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, висновок апеляційного суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, є обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо стягнення 1 тис. грн франшизи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Суди встановили, що розмір виплаченого страховою компанією страхового відшкодування визначений за вирахуванням встановленої у договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 червня 2016 року № АЕ/9126471 франшизи в розмірі 1 тис. грн.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Застосування франшизи передбачено у статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду заподіяно майну, то згідно з вимогами абзацу 2 пункту 12.1 статті 12 та пункту 37.5 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувати потерпілому суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 11 ЦПК України в чинній на час розгляду справи судами редакції).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_4 не просив стягнути розмір передбаченої полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 червня 2016 року № АЕ/9126471 франшизи.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку апеляційного суду, ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права та зводяться до незгоди з його висновками. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. М.Коротун

В. І. Крат