ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4084/19 Справа № 199/3841/15 Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 05 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 40 000,00 доларів США зі сплатою 12,40 процентів річних, з кінцевим строком повернення до 04 грудня 2018 року. Кредитні зобовязання позичальника були забезпечені порукою ОСОБА_2

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобовязань, внаслідок чого станом на 12 травня 2015 року виникла заборгованість по кредиту та процентам у розмірі 25 871,91 доларів США та пені у розмірі 23 452 грн 05 коп., банк просив задовольнити позов та стягнути вказану заборгованість солідарно з відповідачів.

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом про захист порушеного права споживача, визнання кредитного договору від 05 грудня 2007 року та додатків до нього недійсними, укладеними під впливом обману, посилаючись на те, що вони укладені з використанням елементів нечесної підприємницької діяльності та з грубим порушенням вимог Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про іпотеку», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та відповідних нормативно правових актів Національного банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для такого виду договорів.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 22 лютого 2016 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 05 грудня 2007 року, яка виникла станом на 12 травня 2015 року та складається з наступного: 22 816,14 доларів США заборгованість за кредитом; 3 055,77 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 13 506 грн 94 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 9 945 грн 11 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками, а всього 25 871,91 доларів США та 23 452 грн 05 коп. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з неї та поручителя ОСОБА_2 у солідарному порядку. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд виходив з того, що оспорюваний договір з додатками відповідає вимогам чинного законодавства, укладений у письмовій формі, підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови. передбачені законом для договорів, які мають істотне значення та були погоджені сторонами, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його первісного позову, зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 23 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та ухвалено ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2017 року в частині вирішення первинного позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2017 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним залишено без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості та судового збору скасувати, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 05 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 40 000,00 доларів США зі сплатою 12,40 процентів річних, з кінцевим строком повернення до 04 грудня 2018 року.

В забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника по вказаному договору між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0/П від 05 грудня 2007 року.

Відповідно до пункту 3.1 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором.

05 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було додатково укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 05 грудня 2007 року, яким в договір внесені зміни та до нього додано додаток № 1 з графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту, додано додаток № 2 з тарифами банку та ін.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з неї та поручителя ОСОБА_2 у солідарному порядку.

Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент звернення банку з позовом) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.1 договору поруки) про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що ОСОБА_3 Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

Як вбачається з матеріалів справи та розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 почала допускати прострочення сплати чергових платежів з червня 2014 року, з вимогою до відповідачів банк звернувся у березні 2015 року, а до суду з даним позовом у травні 2015 року, тобто банком пропущено шестимісячний строк для звернення до суду із вимогою до поручителя.

Проте суд першої інстанції, на ці обставини справи уваги не звернув, в зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості в солідарному порядку з боржника та поручителя, а отже в цій частині рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2

Рішення суду першої в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 До ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним залишено буз змін постановою Верховного суду від 23 січня 2019 року, а отже судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості та судового збору.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_4