Дата документу 21.05.2019 Справа № 330/2092/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №330/2092/18 Головуючий у 1 інстанції: Гусарова В.В.
Провадження № 22-ц/807/1630/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21 » травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про визнання незаконними постанови та акту державного виконавця, що порушує право власності,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Якимівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, АТ «ТАСКОМБАНК» про визнання незаконними постанови та акту державного виконавця, що порушує право власності.

Просила визнати незаконним та скасувати акт №50433293 від 04 червня 2018 року старшого державного виконавця Якимівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Попової Х.В., затверджений в.о. начальника Якимівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 . про передачу майна в рахунок погашення боргу за виконавчим листом №2/0828/648/2012, виданого 18.01.2013 року Якимівським районним судом Запорізької області, та виконавчим листом №/0828/648/2012, виданого 18.01.2013 року ПАТ «ТАСКОМБАНК», об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житлова чотирикімнатна квартира, загальною площею 78,7 кв.м., житловою 50,2 кв.м., яка належить їй на праві власності, за ціною третіх електронних торгів за 236 391,40 грн. без урахування ПДВ; визнати незаконним та скасувати постанову ВП №50433293 від 04.06.2018 року старшого державного виконавця Якимівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Попової Х.В. про передачу майна в рахунок погашення боргу за виконавчим листом №2/0828/648/2012, виданим 18.01.2013 року Якимівським районним судом Запорізької області, та виконавчим листом 2/0828/648/2012, виданим 18.01.2013 року ПАТ «ТАСКОМБАНК, нерухоме майно: чотирикімнатна квартира, загальною площею 78,7 кв.м., житловою 50,2 кв.м., яка належить їй на праві власності, за ціною третіх електронних торгів за 236 391,40 грн. без урахування ПДВ.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що електронні торги відбулися незаконно, оскільки вказана квартира була передана іпотекодержателю за ціною, що була визначена на третіх торгах, а не за початковою ціною, яку визначив оцінщик. Майно було передано банку на підставі оскаржуваного акту та постанови державного виконавця з порушенням встановленого Закону України «Про іпотеку» десятиденного строку, а тому повинно вважатись таким, що не прийнято боржником та іпотека повинна рішенням суду бути припиненою.

Після ухвалення рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 10.06.2013 року про стягнення заборгованості на суму 205 644 грн. нею добровільно сплачено значну суму заборгованості, непогашена сума заборгованості складає 109 144 грн., однак вказані суми виконавцем невраховані та в результаті банку було передано майно в рахунок заборгованості, що була визначена рішенням суду.

Також банком не заявлялись позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Державний виконавець допустив низку порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження», порушив правила черговості звернення стягнення, оскільки не звертав стягнення на кошти боржника.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 04лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм ст..49 Закону України «Про іпотеку», невстановлення судом суми заборгованості, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Якимівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», боржником та стягувачем не надавались підтверджуючі документи щодо самостійної сплати заборгованості за виконавчими листами.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвалюючи рішення суду про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин, урегульованих Законом України "Про виконавче провадження", ЦК України та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За приписами частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Розділом VII Закону України "Про виконавче провадження" визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини четвертої статті 50 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 46 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України "Про іпотеку" до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, норми Закону України "Про виконавче провадження" допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України "Про виконавче провадження", першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості.

Статтею 51 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України "Про виконавче провадження" дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в Якимівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало зведене виконавче провадження № 50584070 від 21.03.2016 року з виконання виконавчого листа № 2/0828/648/2012, виданого 18.01.2013 року Якимівським районним судом Запорізької області та виконавчого листа № 2/0828/648/2012 виданого 18.01.2013 року Якимівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та судових витрат на користь ПАТ «Таскомбанк» в загальному розмірі 208 851,44грн. (а.с. 51,56).

Постановою державного виконавця від 06.10.2017 року описано та арештовано майно боржника, а саме: квартиру чотирикімнатну, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.58-59).

22.12.2017 р. начальником Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області направлена заявка на реалізацію арештованого майна Керівнику ЗФ ДП «СЕТАМ» (а.с.67-68). 19.01.2018 року до Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшло повідомлення від ДП «СЕТАМ» про проведення електронних торгів щодо реалізації предмета іпотеки, № лоту 258584, за початковою ціною 337 702,00 грн., а 09.02.2018 року надійшло повідомлення про те, що електронні торги по лоту 258584 не відбулися

21.03.2018 року ДП «СЕТАМ» повідомило Якимівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що торги по лоту № 265921 не відбулися (а.с.73).

04.04.2018 року до Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшов лист від ДП «СЕТАМ» про уцінку лота № 265921 (після уцінки лот № 271680) - 236 391,40 грн. (а.с.75).

05.05.2018 року до Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшло повідомлення від ДП «СЕТАМ» від 26.04.2018 року за вих. № 901/26-12-18 про те що електронні торги 26.04.2018 року по лоту 271680 з реалізації предмета іпотеки: квартири чотирикімнатної, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , не відбулися, про що сформовано протокол № 328658 про проведення електронних торгів від 26.04.2018 року, в зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стартова ціна за протоколом № 328658 по лоту 271680 становить 236 391,40 грн. ( а.с.77-78).

Таким чином, вбачається, що стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 здійснено державним виконавцем на підставі двох виконавчих листів саме про стягнення суми заборгованості, а тому нерухоме майно - квартира чотирикімнатна, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , було передано на реалізацію не як предмет іпотеки, а як арештоване майно.

Порядок реалізації арештованого майна передбачений ст.61 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із вимогами ст.61 Закону України "Про виконавче провадження", реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57цього Закону.

Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 % його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної не реалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому ст. 57цього Закону.

У разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

На підставі вищевикладеного, державним виконавцем було направлено лист стягувачу від 07.05.2018 року за вих. № 6551, в якому було запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, та повідомити виконавця про прийняте рішення протягом десяти робочих днів.

15.05.2018 року стягувач ПАТ «ТАСКОМБАНК» отримав лист державного виконавця про залишення за собою нереалізованого майна, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, та надав згоду про залишення непроданого майна, а саме квартири чотирикімнатної, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ., про що направив на адресу відділу заяву від 24.05.2018 року.

25.05.2018 року на депозитний рахунок відділу надійшли грошова сума від ПАТ «ТАСкомбанк» в розмірі 27539,96 грн. (різниця суми боргу за виконавчим документом - 208 851,44 грн. та сумою уціненого арештованого майна - 236 391,40 грн.), достатня для сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

04.06.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

19.06.2018 року виконавче провадження було закінчено на підставі п 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ПАТ «ТАСКОМБАНК» не пропустив строк надання згоди про залишення за собою нереалізованого майна, а тому відсутні підстави для визнання незаконними акт та постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

З огляду на встановлені судом обставини щодо виконання державним виконавцем виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку суми коштів довід апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом ст.61 Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів вважає неприйнятним.

За приписами ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на стягувача також покладається обов`язок повідомити про виконання рішення суду боржником, не спростовує висновків суду.

Обставини, на які посилається ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: