У Х В А Л А

21 травня 2019 року

м. Київ

справа № 490/1009/18

провадження № 61-7188ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 березня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу,

В С Т А Н О В И В :

05 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 березня 2019 року.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків. Зокрема, заявнику необхідно було сплатити 384,20 грн судового збору або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону за подання та розгляд касаційної скарги.

На виконання ухвали судді ОСОБА_1 . надіслала заяву, у якій повторно посилається на те, що звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та одночасно просить звільнити від сплати судового збору, посилаючись на майновий стан, що підтверджується довідками про розмір компенсаційних виплат, які вона отримує за здійснення догляду за особою похилого віку та довідкою Центрального управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 30 липня 2018 року № 463-Б-01 про розмір пенсії її чоловіка. Доказів про розмір її річного доходу за попередній календарний рік заявник не надала.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з частиною третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Частиною третьою статті 19 ЦПК України встановлено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявою про стягнення сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Частиною другою статті 42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Системне тлумачення зазначених вище норм матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що пільги передбачені частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на боржників у спорах, які вирішуються у порядку наказного провадження.

Отже, ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Право доступу до правосуддя, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, може зазнавати обмежень, що застосовуються на розсуд держави-члена. Суд повинен встановити «розумну пропорційність» зазначених обмежень меті їх запровадження, а також з'ясувати, чи не звужується вказане право в результаті їх застосування.(справа «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії» рішення від 23 червня 1995 року).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя ( справа «Креуз проти Польщі» рішення від 19 червня 2001 року), оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні.

Разом з тим Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий їх розмір, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Зокрема, така позиція була викладена у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» (рішення від 26 липня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Враховуючи те, що доказів про те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік ОСОБА_1 не надала, як і документів, що свідчать про відсутність у неї інших джерел доходу (крім компенсаційних виплат), клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає за необхідне продовжити строк на усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги до 20 червня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник