ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4973/19 Справа № 215/3380/18 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/3389/18

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Фляга Володимир Григорович, на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року, яке ухвалено суддею Демиденком Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2007 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 45% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, які при наступному переогляді у 2008 році залишені незмінними та встановлені безстроково.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, що потягло за собою завдання моральної шкоди, розмір якої позивач ОСОБА_1 визначив у 120 000,00 грн., просив стягнути з ПрАТ «ПівнГЗК» на його користь моральну шкоду у розмірі 170 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК»на користь держави судові витрати у розмірі 786,40 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Фляга В.Г., просить змінити рішення суду та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди до заявленої ним вимоги у позовній заяві, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неврахування того, що позивач всю свою трудову діяльність працював саме у відповідача, який допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробництва, що призвело до виникнення професійного захворювання та завдає позивачу, як моральні, так і фізичні страждання. При цьому, позивач наголошує на тому, що втрата професійної працездатності у розмірі 45% та третя група інвалідності встановлені йому безстроково, тобто стан його здоров`я вже ніколи не покращиться. При цьому, у зв`язку з виявленими професійними захворюваннями, винним у виникненні яких є відповідач, позивач потребує нагляду лікарів за місцем проживання, оздоровлення в санаторії-профілакторії та санаторно-курортному лікуванні, а також потребує щорічного реабілітаційного лікування, що змінює його звичний ритм життя.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював з 29.04.1982 року по 25.11.1985 року слюсарем черговим та з ремонту устаткування, з 25.11.1985 року по 19.03.1987 року - помічником машиніста екскаватора, з 19.03.1987 року по 10.04.2007 року - машиністом екскаватора на ПрАТ «Півн ГЗК».

10 квітня 2007 року позивач звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 5-7).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ "Український НДІ промислової медицини" м. Кривого Рогу від 04 січня 2007 року ОСОБА_1 встановлено два хронічні професійні захворювання - 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст., пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст., ЛН першого ст.; 2) вібраційна хвороба першої-другої ст. з полірадикулопатією з переважним ураженням поперекового відділу внаслідок спондилоартрозу, нестабільності сегмента, нейродистрофією у вигляді дв. плече лопаткового періартрозу другого ст., деформуючий артроз ліктьових ПФ першого-другого ст. та колінних суглобів ПФ першого ст., церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром (а.с.8-10).

Згідно висновку МСЕК від 21.03.2007 року, позивачу первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 45% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи (а.с.12-13).

При повторному переогляді, згідно висновку МСЕК від 11.03.2008 року, позивачу встановлена безстроково стійка втрата професійної працездатності в розмірі 45% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи (а.с.11).

У зв`язку з отриманими хронічними професійними захворюваннями позивач періодично проходить лікування, що підтверджується виписками із історії хвороби (а.с. 14-26).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 40 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (стаття 173 КЗпП України).

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування професійного захворювання №1 від 22.01.2007 року (а.с. 8-10) вбачається, що причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи (24 років 7 місяців) на ПрАТ «ПівнГЗК»в умовах факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, що перевищували нормативи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «ПівнГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня пилу виробничого середовища та трудового процесу, що останнім в апеляційному порядку не оскаржується, у зв`язку з чим не потребує детальної повторної перевірки судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив безстроково професійну працездатність у загальному розмірі 45 % та визнаний людиною з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахування того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 45% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи, на ПрАТ «ПівнГЗК», що потягло втрату працездатності, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити його з 40 00,00 грн. до 75 000,00 грн., оскільки саме цей розмір відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у ситуації позивача.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Фляга Володимир Григорович,- задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року змінити, збільшивширозмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північного гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 40 000 (сорока тисяч) гривень 00 (нуль) копійок до 75 000 (семи десяти п`яти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: