Номер провадження: 22-ц/813/2759/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідачі - Публічне Акціонерне Товариство «Акціонерний Комерційний Промисловно-Інвестиційний Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2018 року у складі судді Домусчі Л.В.

в с т а н о в и в:

У жовні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акціонерний Комерційний Промисловно-Інвестиційний Банк» про визначення кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 06.10.2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком був укладений кредитний договір №05-01-16/742, згідно з яким ПАТ «Акціонерний Комерційний Промисловно-Інвестиційний Банк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 45 000 доларів США, з процентною ставкою за користування кредитом 12% річних, який був наданий до 05.10.2016 року.

Позивач вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме порушено істотну умову договору, так як кредит наданий в іноземній валюті, що суперечить чинному законодавству. Крім того, за договором проценти за кредитом мають бути сплачені в доларах США, що також не відповідає законодавству. Зміст кредитного договору суперечить Цивільному кодексу України та іншому законодавству, зокрема ст. 533 ЦК України, п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Директиви Ради Європи №93/13/ЄС «Про несправедливі умови в договорах із споживачами», ч. 1 ст. 15, ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також ОСОБА_2 зазначив, що відповідач не надав позивачу необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію. Вважає, що відсутність інформації про сукупну вартість кредиту за кожним платіжним періодом, включаючи реальну процентну ставку і абсолютне подорожчання кредиту, розрахунку частки платежів у погашення основного боргу та в погашення відсотків, валютних ризиків позбавляє споживача можливості правильно вибрати товар (послугу). Посилаючись на порушення ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначив, що кредитний договір не містить посилань на «орієнтовану сукупну вартість кредиту» та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, що є суттєвим порушенням законодавства України.

Також позивач зазначив, що на час отримання кредиту, курс гривні по відношенню к долару США становив 505 гривень за 100 доларів, але на день звернення до суду з позовом курс гривні д долару становив приблизно 2586,44 гривень за 100 доларів.

Позивач вважає, що існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, що погіршує становище позивача як споживача. Тобто, з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла, яку позивачу необхідно сплачувати, у зв'язку з чим значно погіршився його фінансовий стан. Вважає, що умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення валюти покладено на позивача як споживача.

На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд визнати кредитний договір недійсним.

Судом до участі у справі, в якості співвідповідача було залучено ТОВ «Кредитні ініціативи».

В судовому засіданні представник ТОВ «Кредитні Ініціативи» позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, також посилався на те, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про слухання справи повідомлялися належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк», ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, оскільки висновки суду не відповідають матеріалам справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_4, представник ОСОБА_2 зазначає, що суд розглянувши справу, прийшов до помилкових висновків стосовно того, що позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, також, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх умов договору, а також, що зі змісту оспорюваного договору видно, що сторони обумовили і прописали в договорі необхідні умови, оскільки жодних доказів, які б свідчили про надання з боку банку всієї інформації, що була необхідною до надання споживачеві, перед укладанням оспорюваного договору в матеріалах справи відсутня, в зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню

У своєму відзиві ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначило, що після укладання кредитного договору позивач укладав перелік додаткових договорів, що свідчить про наявність правовідносин між сторонами та обізнаність із усіма обставинами справи, а саме умови кредитування викладені в п.3 кредитного договору, а згідно додатку №1 викладено щомісячні платежі, у зв'язку з чим просить відмовити в задоволені апеляційної скарги.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. - головуючий суддя, судді - Журавльов О.Г., Кравець Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представник ОСОБА_2 була прийнята до провадження та справа призначена до розгляду.

В судове засідання, призначене на 24 квітня 2019 року сторони не з'явились, всі були сповіщені належним чином.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 27.09.2006 року ОСОБА_2 звернувся до філії Промінвестбанку «Одеське центральне відділення» з заявою-анкетою позичальника на отримання кредиту, в якій просив надати йому кредит у розмірі 45 000 доларів США терміном на 120 місяців.

06.10.2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком було укладено кредитний договір №05-01-16/742, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 45 000 доларів США, за користування кредитом встановлювалася процентна ставка у розмірі 12 % річних, а кінцевий термін повернення кредиту був визначений до 05.10.2016 року.

Вказаний кредитний договір був підписаний сторонами, справжність підпису не спростовано та не заперечувалося сторонами.

Позичальник за умовами кредитного договору зобов'язався погасити заборгованість перед банком відповідно до розробленого графіку погашення (додаток «1 до Договору»). Додатком №1 до Кредитного договору №05-01-16/742 від 06.10.2006 року визначено порядок сплати кредиту з 25.10.2006 року по 05.10.2016 року в сумі 375 доларів США щомісячно.

Згідно іпотечного договору №05-01-16/743 від 06.10.2006 року вбачається, що він забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №05-01/16/743 від 06.10.2006 року, іпотекодавцем виступила ОСОБА_7, а предметом іпотеки стала однокімнатна квартира під АДРЕСА_1, загальною площею 40,5 кв.м.

Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстровано в реєстрі за №1234 та на квартиру накладено заборону відчуження до припинення чи розірвання іпотечного договору.

У подальшому, у період з 2007 року по 2010 рік сторонами неодноразово укладались додаткові угоди до кредитного договору, копії яких наявні як у позичальника, та і банку.

Договором про внесення змін №1 від 26.03.2007 року до кредитного договору №05-01-16/742 від 06.10.2006 року були викладені в п. 3.2 та п.3.3 Кредитного договору в новій редакції: 3.2. нарахування Банком процентів за користування кредитом починається з дати його видачі безпосередньо з його позичкового рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку кредитів використовується метод «факт/факт», виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. П.3.3. проценти за нарахування кредитом нараховуються Банком щомісячно в передостанній робочий день щомісячно не пізніше 27 числа поточного місяця на рахунок НОМЕР_1 відкритий банком в філії Відділення Промінвестбанку в м. Одеса.

Згідно Договору від 24.09.2007 року про внесення змін до кредитного договору №05-01-16/742 від 24.09.2017 року графік погашення кредиту встановлений таким чином: щомісячно з 25.10.2006 року сплачувати 375 доларів США на рахунок банку до 05.10.2016 року.

Договором про внесення змін №2 до кредитного договору від 25.12.2007 року та Договором про внесення змін до кредитного договору від 20.06.2008 року зазначено у кредитному договорі №05-01-16/742 від 06.10.2006 року замість слів філії «Одеське Центральне управління Промінвестбанку» читати філія «Відділення Промінвестбанку в м. Одеса».

Договором від 27.06.2008 року про внесення змін №05-03-16/183 до кредитного договору №05-01-16/742 від 06.10.2006 року п.2.2 кредитного договору викладено у новій редакції. Відповідно було змінено відсоткову ставку за користування кредитом: з 12% річних на 13% річних.

Згідно додаткових угоди від 06.10.2008 року, від 06.02.2009 року сторонами було викладено в нових редакціях графік погашення кредиту (Додаток №1 до кредитного договору №05-01-16/742 від 06.10.2006 року).

28.12.2010 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», який є правонаступником акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку та ОСОБА_2 укладеного Договір №05-02-13/31 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №05-01-16/742 від 06.10.2006 року, Договору про внесення змін №1 від 26.03.2007 року, Договору про внесення змін №2 від 25.12.2007 року, Договором про внесення змін №б/н від 20.06.2008 року, договору про внесення змін №05-03-16/183 від 27.06.2008 року, Договору про внесення змін №б/н від 06.10.2008 року, Договору про внесення змін №б/н від 06.02.2009 року, від 28.12.2010 року було доповнено розділ 3 «Умови кредитування», відповідно до якого позичальник сплачує платежі за супутні послуги третіх осіб: - страхування від нещасних випадків позичальника, страхування майна, переданого позичальником у іпотеку якості забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором та інше.

Згідно Додатку №1 до договору про внесення змін та доповнень від 28.12.2010 року позивачем щомісячно з 27.12.2011 року по 27.08.2016 року вносилося на рахунок банку суму погашення кредиту у розмірі 520 доларів США 05.10.2016 року було внесено 535 доларів США.

27.12.2012 року між Банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення права вимоги щодо боржника ОСОБА_2, в зв'язку з чим право вимоги щодо боржника ОСОБА_2 по кредитному договору та іпотечному договору перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджується Договором відступлення прав вимоги.

Також судом встановлено, що на розгляді Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання іпотечного договору недійсним, за яким ОСОБА_2 виступав у якості третьої особи, та за зустрічним позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням суду від 24.11.2014 року у задоволенні як зустрічного, так і первісного позовів було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.06.2015 року рішення суду від 24.11.2014 року було скасовано в частині відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалено нове рішення, яким були задоволенні вимоги зустрічного позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Також, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18.09.2014 року було задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №05-01-16/742 у розмірі 432 743,53 грн.

ТОВ «Кредитні ініціативи» були отримані виконавчі листи на виконання вказаних судових рішень.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 не знайшли свого належного підтвердження за розглядом справи, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК.

Визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов необхідних для чинності правочину (ст. 203 ЦК).

Його застосування регулюється ст.ст. 215-236 ЦК України.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України дає вичерпний перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Зміст правочину становить собою сукупність умов, які направлені на досягнення відповідного та очікуваного для всіх сторін правочину правового ефекту у спосіб, який би не суперечив законодавству. Під змістом правочину, умови якого не суперечать законодавству, слід розуміти умови договору про його предмет і мету.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1 і 3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Судом вірно встановлено, що позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, а саме - Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, що відповідає положенням статей 19, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 3-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Крім того, судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконував його умови, що свідчить про прийняття ним таких умов.

Із змісту оспорюваного Договору вбачається, що сторони обумовили і прописали в Договорі необхідні умови, які відповідають вимогам щодо укладення кредитних договорів.

Так, в розділі 2 кредитного договору визначено предмет договору, а саме: кредитні кошти у іноземній валюті (долар США) в сумі 45 000 дол., які банк зобов'язується надати ОСОБА_2, а позивач зобов'язався прийняти кредит, належним чином його використати і повернути кошти банку та сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором (п.2.1. Договору).

Окрім цього, умовами передбачено строк кредитування до 05.10.2016 року (п.2.3 договору), процентну ставку за користування кредитом в розмірі 12% річних (п.2.2), строки сплати платежів (п.2.4).

Також умовами Договору визначено права та обов'язки сторін (розділ 5), відповідальність сторін за порушення зобов'язань за Договором (розділ 6), порядок дострокового повернення кредиту на вимогу банку та інші умови (розділ 7).

У Додатку №1 до Договору визначено графік погашення заборгованості.

Позивачем підписано кредитний Договір, Додаток № 1 до нього, що свідчить про його обізнаність про умови кредитування, про вартість кредиту та про інші супутні послуги і тарифи, а також безспірно вбачається, що умисел позивача був реально спрямований на отримання банківського кредиту в іноземній валюті у розмірі 45 000 доларів США і що таке його зовнішнє волевиявлення було вільним і спрямованим на отримання кредитних коштів. Будь-яких застережень до Договору позивач не зазначив.

Судом також вірно зазначено, що умови спірного Договору доступно та зрозуміло передбачають розмір кредиту; строки його повернення; відсотки за користування кредитом; розмір щомісячного платежу та графік погашення кредиту; передбачена можливість дострокового погашення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов кредитного договору та його забезпечення, що узгоджується із Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Також суд дійшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним відповідно до положень статей 203, 215, 230 ЦК України - як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договорів, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними, а позивач не довів введення його в оману під час укладення договору, оскільки перед їх підписанням він мав можливість ознайомитися з текстами та умовами договору та власноручно їх підписав.

Відповідно до останнього абзацу ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції на момент укладення договору, у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Статтями 15 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено відповідальність суб'єкта господарювання, яка між тим не містить положень про такі наслідки як недійсність договору.

Тобто, Закон України «Про захист прав споживачів» не встановлює наслідком ненадання зазначеної інформації недійсність правочину.

Також судом було встановлено, що на час укладення спірного кредитного договору у 2006 році не існувало заборони про надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті.

Згідно роз'яснення у п. 16 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Крім того, судом було взято до уваги, що з приводу даного кредитного договору за участю ОСОБА_2 були винесені рішення судів, за якими позивач не спростував наявність кредитних зобов'язань та отримання ним коштів, в яких не спростовувались дійсність умов договору.

Також суд вірно зазначив, що позивач не оспорює укладені ним з відповідачем в подальшому угоди до кредитного договору, що підтверджує правомірність укладеного кредитного договору.

На підставі вищевикладеного, суд на законних підставах відмовив ОСОБА_2 у задоволені позову за необґрунтованістю та не взяв до уваги заяву представника відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, оскільки відмовив у задоволенні позову саме з підстав його необґрунтованості.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, представника ОСОБА_2 про те, що висновок суду щодо того, що позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку є помилковим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач у своєму позові та його представник в судових засіданнях не заперечував, що позивач дійсно підписав спірний договір і зміни до нього та протягом тривалого часу сплачував платежі по ньому, позивач не звертався з заявами до банку про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору, а також не скористався правом протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згоден з умовами кредитного договору.

Доводи про те, що є помилковим також висновок суду про те, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх умов договору, а також, що зі змісту оспорюваного договору видно, що сторони обумовили і прописали в договорі необхідні умови, оскільки жодних доказів, які б свідчили про надання з боку Банку всієї інформації, що була необхідною до надання споживачеві, перед укладанням оспорюваного договору в матеріалах справи відсутня, колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, а саме - Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, що підтверджується укладеним договором, додатком № 1 до нього, з яких вбачається, що сторони обумовили і прописали в договорі необхідні умови, які відповідають вимогам щодо укладення кредитних договорів та свідчить про його обізнаність про умови кредитування, про вартість кредиту та про інші супутні послуги і тарифи, а також безспірно вбачається, що умисел позивача був реально спрямований на отримання банківського кредиту в іноземній валюті у розмірі 45 000 доларів США і що таке його зовнішнє волевиявлення було вільним і спрямованим на отримання кредитних коштів. Будь-яких застережень до Договору позивач не зазначив та отримав кредитні кошти від Банку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі ці доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 25 квітня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець