Справа № 309/224/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ОСОБА_1

при секретарі ЧУЧЦІ Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 309/224/18 за позовом заступника керівника Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_2 в інтересах держави в особі Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області до ОСОБА_3 про стягнення збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хустського районного суду від 6 грудня 2018 року, головуюча суддя Волощук О.Я., -

встановив:

26.01.2018 заст. керівника Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_2 звернувся в інтересах держави в особі Драгівської сільської ради Хустського району до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 мотивуючи наступним.

В ході моніторингу прокуратурою сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України встановлено, що 31.01.2015 була зареєстрована декларація про готовність обєкта до експлуатації № ЗК37, відповідно до якої ОСОБА_3 уведено в експлуатацію реконструкцію нежитлових приміщень житлового будинку під магазин продовольчих та непродовольчих товарів у с. Драгово, вул. Леніна (зараз вул. Центральна), 30 «б».

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»: замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту; пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури; величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію; граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10% загальної кошторисної вартості будівництва обєкта - для нежитлових будівель та споруд.

Відповідно до цих вимог закону Драгівською сільською радою 15.05.2013 затверджено Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Драгово, с. Кічерели, с. Становець, с. Жовтневе, що є обовязковим до виконання на території сільської ради, яким затверджено граничний розмір пайової участі для відповідних будівель і споруд у розмірі 3% загальної кошторисної вартості будівництва обєкта.

Драгівська сільська рада 03.08.2017 і 23.08.2017 направляла ОСОБА_3 повідомлення про необхідність укладення вищевказаного договору та направляла примірник договору з розрахунком пайового внеску. За декларацією про готовність обєкта до експлуатації кошторисна вартість реконструкції приміщень склала 992709,00 грн, тому пайовий внесок мав становити 29781,27 грн. Проте, відповідач як замовник будівництва відповідну заяву до сільради не подав, договір не уклав.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 22, 1166 ЦК України щодо відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, на інші норми законодавства, вказуючи на протиправну бездіяльність відповідача, яка завдала збитків і виходячи з правил представництва прокурором інтересів держави в особі органу, уповноваженого діяти у спірних відносинах, прокурор просив стягнути з ОСОБА_3 на користь Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області збитки у вигляді упущеної вигоди, спричинені внаслідок неукладення договору пайової участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної інфраструктури с. Драгово, у сумі 29781,27 грн та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Хустського районного суду від 06.12.2018 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області збитки у вигляді упущеної вигоди, спричинені внаслідок неукладення договору пайової участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної інфраструктури с. Драгово, у сумі 29781,27 грн, а також стягнуто на користь прокуратури Закарпатської області 3524,00 грн у рахунок відшкодування судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, з того, що відповідач не виконав вимог закону щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, чим завдав збитків позивачу.

Відповідач ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4, рішення суду оскаржив, вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Наводить у скарзі такі доводи.

Фактичне введення в експлуатацію реконструйованого обєкта відбулося не 31.01.2015, а в лютому 2014 року. Відповідно до закону, замовником будівництва є особа, яка має намір саме щодо забудови території і має у власності чи в користуванні земельну ділянку (ділянки). Тому умовою виникнення між сторонами правовідносин щодо пайової участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної інфраструктури є наявність у замовника земельної ділянки (ділянок). Однак, доказів наявності у відповідача на праві власності або користування земельної ділянки для реконструкції відповідного обєкта в справі немає.

Якщо здійснюється реконструкція обєкта без зміни його зовнішньої конфігурації, то підстав для залучення замовника такої реконструкції до розвитку відповідної інфраструктури зі сплатою пайового внеску немає.

Тому відповідач у розумінні закону не є субєктом правовідносин щодо створення та розвитку інженерно-транспортної інфраструктури с. Драгово і не зобовязаний сплачувати пайовий внесок.

Поза тим, у матеріалах справи міститься кошторисний розрахунок вартості реконструкції обєкта, за яким така коштувала 105059,00 грн, що судом було залишено без реагування.

Насамкінець, відшкодуванню у вигляді компенсації упущеної вигоди підлягають тільки ті збитки, які могли бути реально отримані. Стягувач повинен довести, що відповідні збитки є реальними, а не абстрактними, і їх завдано неправомірними діями відповідача. Однак, неправомірність дій відповідача не була доведена, а жодних даних про планування відповідних доходів Драгівською сільрадою, відображення втраченої вигоди в бюджеті у справі немає.

Сторона просить рішення суду скасувати, у позові відмовити.

У відзиві на апеляцію керівник Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_5 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що правовий статус відповідача як замовника будівництва та факт забудови належної відповідачу земельної ділянки під час реконструкції обєкта підтверджуються офіційними документами, а власне реконструкція обєкта охоплюється поняттям забудови земельної ділянки. Тлумачення підзаконного нормативного акта відповідачем щодо начебто звільнення його від участі в розвитку відповідної інфраструктури та від сплати пайового внеску помилкове, оскільки не відповідає його дійсному змісту, а законом таке звільнення у звязку з реконструкцією обєкта, про який ідеться, не передбачене. Стосовно ж кошторисної вартості обєкта реконструкції, то така теж підтверджується у заявленому позивачем розмірі чинною декларацією про готовність обєкта до експлуатації, наведений відповідачем кошторис за цих умов не може братися до уваги. Саме неправомірна бездіяльність відповідача призвела до недоотримання органом місцевого самоврядування коштів для розвитку інфраструктури.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4, які апеляцію підтримали, прокурора Лемака Р.В., який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності представника Драгівської сільської ради, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами законодавства про будівництво та у відповідній частині законодавством про повноваження органів місцевого самоврядування та заподіяння шкоди в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів.

31.01.2015 Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області зареєструвало Декларацію про готовність обєкта до експлуатації № ЗК37, де обєктом є «реконструкція нежитлових приміщень житлового будинку під магазин продовольчих та непродовольчих товарів в с. Драгово, вул. Леніна, № 30 «б», Хустського району» (а.с. 10-12). Відповідно до цієї декларації: замовником є ОСОБА_3; дата початку будівництва 04.04.2014, дати закінчення будівництва та введення обєкта в експлуатацію І квартал 2015 року; інформація про документ, який посвідчує право власності на земельну ділянку Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 429118 від 27.03.2009; площа забудови 41,78 кв. м; кошторисна вартість будівництва та вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію, 992709,00 грн. Замовник ОСОБА_3 засвідчив у декларації свою обізнаність про відповідальність за законом за подання не в повному обсязі та недостовірних даних, зазначених у декларації.

Рішенням Драгівської сільської ради від 10.06.2016 вулицю Леніна в с. Драгово перейменовано на вулицю ОСОБА_6 Сотні (а.с. 17).

За змістом ст. 39 та інших норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (Закон № 3038-VI), відомості, внесені до декларації про готовність обєкта до експлуатації, є офіційними, їх достовірність презюмується, замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Закон № 3038-VI в редакції, що була чинною як на час початку будівництва (реконструкції), так і на час реєстрації вищевказаної декларації, передбачав, що:

замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту;

пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури;

величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами;

договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію; граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10% загальної кошторисної вартості будівництва обєкта - для нежитлових будівель та споруд;

порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону (ст. 40).

Планування і забудова територій це діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, серед іншого, реконструкцію існуючої забудови та територій (ст. 2 ч. 1 п. 8 Закону № 3038-VI); для створення обєкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає, зокрема, будівництво (нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт) та знесення обєкта архітектури; будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (ст.ст. 4, 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

15.05.2013 Драгівська сільська рада Хустського району Закарпатської області відповідно до ст. 40 Закону № 3038-VІ прийняла рішення «Про затвердження Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Драгівської сільської ради» (а.с. 13), яким затвердила Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Драгово, с. Кічерели, с. Становець, с. Жовтневе (а.с. 14-16, Положення).

Положення поширюється на забудовників, які здійснюють в адміністративних межах с. Драгово, с. Кічерели, с. Становець і с. Жовтневе будівництво (реконструкцію) обєктів будь-якого призначення (п. 1.3.1), змінюють функціональне призначення обєктів виробничого та невиробничого призначення, в т.ч., житлових приміщень на нежитлові (п. 1.3.2.). Величина пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту встановлюється в розмірі 3% від загальної кошторисної вартості будівництва обєкта містобудування для нежитлових будівель та/або споруд (крім будівель закладів культури та освіти, медичного і оздоровчого призначення) (п. 2.2.1. Положення). Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, звернутися до органу місцевого самоврядування для укладення договору про пайову участь, укласти такий договір не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації звернення, але до прийняття обєкта в експлуатацію; кошти пайової участі сплачуються в повному обсязі до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію і використовуються одержувачем на створення та розвиток відповідної інфраструктури (п.п. 3.1.-3.3., 3.7., 3.10., 3.11. Положення).

Відповідно до ст. 144 Конституції України, ст.ст. 59, 71, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення органу місцевого самоврядування є обовязковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, обєднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Таким чином, поняттям забудови, будівництва обєкта охоплюється також і реконструкція цього обєкта, а звернення до органу місцевого самоврядування з метою пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Драгово Хустського району було обовязком саме замовника (забудовника) ОСОБА_3 Забудовник цього обовязку не виконав ані до початку реконструкції обєкта, ані після введення його в експлуатацію, на лист Драгівської сільради від 03.08.2017 № 181 про необхідність укласти договір про таку пайову участь, отриманий 04.08.2017, не відреагував, договір, проект якого 23.08.2017 при вих. № 206 був надісланий сільрадою та був отриманий ОСОБА_3 31.08.2017, не підписав, розрахований сільрадою пайовий внесок у сумі 29781,27 грн (992709,00 грн х 3%) (а.с. 20-25), не сплатив.

Заперечення відповідачем позову з тих підстав, що на нього не поширюються правила щодо пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, і відповідні доводи апеляції не ґрунтуються на законі та суперечать обставинам справи.

Доводи про введення в експлуатацію реконструйованого обєкта в лютому 2014 року, а не 31.01.2015, по-перше, суперечать чинній декларації про готовність обєкта до експлуатації, яка є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом (ст.ст. 76-80 ЦПК України) щодо відповідних обставин, не спростована і має перевагу порівняно з поясненням відповідача, по-друге, не спростовують відповідного обовязку замовника (забудовника).

Відповідач має у власності земельну ділянку, на якій розташований обєкт реконструкції, що зафіксовано у згаданій декларації та визнано відповідачем і в апеляційному суді.

Посилання на чинний на відповідний час п. 25 ОСОБА_7 обєктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Мінрегіонбуду України від 07.07.2011 № 109 (реєстрація в Мінюсті України від 22.07.2011 за № 912/19650) у тому сенсі, що в разі здійснення реконструкції обєкта без зміни його зовнішньої конфігурації підстав для залучення замовника такої реконструкції до розвитку відповідної інфраструктури зі сплатою пайового внеску немає, безпідставне.

Так, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до обєктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією (ст. 1 ч. 1 п. 8 Закону № 3038-VІ). Зазначений відповідачем ОСОБА_7 разом із Порядком надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затверджених цим же нормативним актом, стосуються саме відповідних технічних питань, повязаних із містобудівними умовами та обмеженнями, та не регулюють питання пайової участі замовника (забудовника) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, які, натомість, регулюються прямими нормами закону (ст. 40 Закону № 3038-VІ) та прийнятими відповідно до них актами органів місцевого самоврядування. Тож нормативний акт, яким відповідач обґрунтовував свою правову позицію в справі, не має стосунку до справи по суті.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги кошторисний розрахунок вартості реконструкції обєкта, за яким така коштувала 105059,00 грн (а.с. 50-65), позаяк такий складений хоча і в поточних цінах на 30.01.2014, проте у 2017 році, і він суперечить чинній декларації про готовність обєкта до експлуатації, дані якої не спростовані і як такі підлягають врахуванню. Офіційні дані вказаної декларації не можуть довільно ревізуватися у спосіб, який обрав відповідач.

Необґрунтованими є й доводи сторони щодо відсутності збитків у Драгівської сільської ради внаслідок невнесення замовником (забудовником) коштів на створення і розвиток відповідної інфраструктури. Беручи до уваги, що на території цієї сільської ради замовник реконструкції вищевказаного обєкта повинен був сплатити відповідний пайовий внесок, територіальна громада села Драгово в особі сільської ради обґрунтовано, з передбачених законодавством підстав розраховувала на таку сплату, проте, не отримала її саме внаслідок бездіяльності позивача. Понад те, відповідач і в подальшому не покрив ці збитки, хоча мав для цього підстави і можливість.

Міркування про те, що надходження відповідної оплати не було заплановане в бюджеті ради, по-перше, є припущеннями, по-друге, не враховують, що бюджет планується на підставі як планових, так і позапланових надходжень, а конкретні суми відповідних надходжень від забудовників апріорі не можуть передбачені в бюджеті, позаяк залежать від обставин, які перебувають поза волею сільської ради. Крім того, відсутність відповідних надходжень від реконструкції відповідачем обєкта забудови була зумовлена саме його бездіяльністю, яка, оскільки мало місце недотримання вимог законодавства, була протиправною. За наведених обставин, замовник (забудовник) відповідає за свої власні дії або бездіяльність і не має підстав заперечувати позов та виправдовувати свою бездіяльність наявністю чи відсутністю дій сільради щодо планування певних надходжень, які належать до виключної компетенції ради.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно застосував у спірних правовідносинах вищенаведені норми матеріального права, вірно виходив із того, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, в тому числі, яка не отримала доходи, що їх могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), має право на їх відшкодування, а особа, яка неправомірними діями чи бездіяльністю завдала майнової шкоди, зобовязана її відшкодувати в повному обсязі (ст. 22 ч. 1, ч. 2 п. 2, ч. 3, ст. 1166 ч. 1 ЦК України). Позивач довів розмір завданої шкоди та підстави для її відшкодування відповідачем, ці доводи та надані позивачем докази не спростовані відповідачем, який, у свою чергу, не довів, що шкоди було завдано не з його вини (ст. 1166 ч. 2 ЦК України). Тож підстави для звільнення відповідача від відшкодування шкоди відсутні.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Хустського районного суду від 6 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 25 квітня 2019 року.

Судді