Ухвала

Іменем України

15 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 756/4780/17

провадження № 61-6902ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом

до ОСОБА_5 про стягнення 1 324, 35 доларів США, що еквівалентно 34 308, 94 грн, - 3% річних за період з 20 листопада 2015 року по 05 вересня 2017 року включно; 14 922, 09 доларів США, що еквівалентно

386 575, 37 грн, - процентів за користування позикою за період з 05 квітня 2014 року по 05 вересня 2017 року; 4 210 грн сплаченого судового збору.

В обґрунтування свого позову зазначала, що 06 жовтня 2009 року між нею та ОСОБА_5 укладено договір позики, за яким відповідач отримала у позику грошові кошти в розмірі 35 тис. доларів США строком до 01 квітня 2010 року, про що ОСОБА_5 написала розписку відповідного змісту.

У встановлений договором строк відповідач суму позики не повернула.

Рішенням Оболонського районного суду від 01 жовтня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 324, 35 доларів США, що еквівалентно 34 308, 94 грн, - 3% річних, 14 922, 09 доларів США,

що еквівалентно 386 575, 37 грн - проценти за користування позикою.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4

до ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування грошовими коштами, отриманими у позику, у розмірі 14 922, 09 доларів США, що еквівалентно 386 575, 37 грн, та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року в частині стягнення судового збору змінено.

Зменшено суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 з 4 210 грн до 640 грн.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4,

від 01 квітня 2019 року, в якій заявник просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник також просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, посилаючись на його пропуск у зв'язку з тим, що повний текст оскарженої постанови суду апеляційної інстанції було отримано 01 березня 2019 року, що підтверджується копією конверта Київського апеляційного суду.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судового рішення

заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим,

що суд апеляційної інстанції, у порушення вимог статті 1048 ЦК України, дійшов неправильного висновку про відмову у стягненні процентів за користування грошовими коштами за договором позики. Заявник зазначає, що позика, отримана ОСОБА_5 у розмірі 24 600 доларів США, до теперішнього часу не повернута, а тому вона має право на отримання відсотків від суми позики до дня її повернення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 грудня 2012 року, з урахуванням того, що відповідач добровільно повернула позивачу 28 вересня 2011 року

10 400 доларів США, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 196 627, 80 грн, що еквівалентно 24 600 доларів США, заборгованості за договором позики, 16 523, 29 грн, що еквівалентно 2 067, 22 доларів США, - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01 квітня 2010 року по 01 червня 2012 року.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції помилково виходив із того, що невиконання боржником рішення суду не припиняє правовідносин за договором,

не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування грошовими коштами на підставі статті 1048 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування норм 625, 1048 ЦК України відповідають правовій позиції, висловленій у постановах ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі

№ 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного впровадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.

Враховуючи відповідність висновків суду апеляційної інстанції вищевказаним правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, надавши оцінку доводам касаційної скарги ОСОБА_4 та змісту судового рішення, яке оскаржується, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку

на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду

від 13 лютого 2019 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта