ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

15 травня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Відділ у м. Павлограді міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання неправомірними та скасування пунктів рішень, визнання недійсним та скасування державного акту на землю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у м. Павлограді міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання неправомірними та скасування пунктів рішень, визнання недійсним та скасування державного акту на землю, в якій просила суд, з урахуванням уточненої позовної заяви від 17 травня 2018 року, визнати неправомірним та скасувати п. 36 рішення Павлоградської міської ради № 28-3/VІ про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою; визнати неправомірним та скасувати п. 5 додатку рішення Павлоградської міської ради від 14.06.2011 року № 204-8/VІ; визнати недійсним та скасувати державний акт серії НОМЕР_1 , площею 0,1000 га, виданий на ім`я ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 14.02.2012 року за № 00336, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 ; поновити строки позовної давності для звернення до суду.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона отримала у спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка - ОСОБА_3 1/6 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0614 га, яку передано для ведення особистого селянського господарства, а також 1/6 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, яку передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), відповідно до свідоцтв про право на спадщину на обов`язкову частку від 15.12.2016 року та від 06.04.2017 року, посвідчених державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори у Дніпропетровської області та зареєстрованих у реєстрі за №№ 2-2086, 2-408.

За життя її чоловіку ОСОБА_3 05.11.1976 року на підставі рішення Павлоградського міськвиконкому, як члену колгоспу імені Дзержинського, було виділено земельну ділянку площею в розмірі 0,27 га по АДРЕСА_1 , згодом адреса земельної ділянки змінилась на АДРЕСА_1.

У 1998 році ОСОБА_3 надав частину своєї земельної ділянки площею 0,1 га відповідачу в тимчасове користування, який потім став вчиняти заходи відносно зазначеної земельної ділянки для відповідного оформлення права власності, про що було ухвалене відповідне рішення № 408 від 28.05.1998 року Виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.02.2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до виконавчого комітету Павлоградської міської ради, третя особа - Черкаський В.Ю., про визнання неправомірним та скасування рішення про надання земельної ділянки були задоволені. Визнані неправомірними та скасовані п.п. 1, 1.2 рішення № 408 від 28.05.1998 року Виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів в частині надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку згідно з типовим проектом громадянину ОСОБА_2 , склад сім`ї три чоловіка, земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1 а за рахунок вилучення земельної ділянки у ОСОБА_3 , який мешкає у АДРЕСА_1 .

Проте, в подальшому було прийнято рішення № 28-3/VІ (п. 36 додатку до вказаного рішення) від 21.12.2010 року Павлоградської міської ради про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою за вказаною адресою та рішення Павлоградської міської ради від 14.06.2011 року № 204-8/VІ (п. 5 додатку до цього рішення) щодо надання земельної ділянки ОСОБА_2 загальною площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку у власність, а також виданий державний акт серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га на ім`я ОСОБА_2 , всупереч інтересам ОСОБА_3 , що порушує і її права, як спадкоємиці частин земельних ділянок, які належали її чоловіку (а.с. 2-6, 35-37).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у м. Павлограді міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання неправомірними та скасування пунктів рішень, визнання недійсним та скасування державного акту на землю - відмовлено у повному обсязі (а.с. 67-70).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с. 76-80).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач отримала у спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_3 земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: земельну ділянки загальною площею 0,0614 га, яку передано для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, яку передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), відповідно до свідоцтв про право на спадщину на обов`язкову частку, посвідчених державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори у Дніпропетровської області та зареєстрованих у реєстрі за №№ 2-2086, 2-408.

Із листа № 55 від 12.03.2018 року Павлоградської міської ради про розгляд заяви ОСОБА_1 вбачається, що згідно публічної кадастрової карти України земельна ділянка , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 , призначена для ведення особистого селянського господарства, межує з земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , на яку 14.02.2012 року за № 00336 зареєстровано право власності за ОСОБА_2 та виданий державний акт серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га.

Крім того судом встановлено, що раніше між нині померлим ОСОБА_3 та Павлоградською міською радою Дніпропетровської області, третя особа - ОСОБА_2 існував спір.

Так, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.02.2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до виконавчого комітету Павлоградської міської ради, третя особа - Черкаський В.Ю., про визнання неправомірним та скасування рішення про надання земельної ділянки були задоволені. Визнані неправомірними та скасовані п.п.1, 1.2 рішення № 408 від 28.05.1998 року виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів в частині надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку згідно з типовим проектом громадянину ОСОБА_2 , склад сім`ї три чоловіка, земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1 а за рахунок вилучення земельної ділянки у ОСОБА_3 , який мешкає у АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог по суті, без вирішення питання щодо поновлення строку позовної давності, суд 1 інстанції виходив з того, що оскільки інші рішення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області № 28-3/VІ (п. 36 додатку до вказаного рішення) від 21.12.2010 року Павлоградської міської ради про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою та рішення Павлоградської міської ради від 14.06.2011 року № 204-8-VІ (п. 5 додатку до цього рішення) щодо надання земельної ділянки ОСОБА_2 загальною площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку у власність та видача державного акту серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га на ім`я ОСОБА_2 , за життя ОСОБА_3 не оскаржувались, то факт того, що дії вищевказаних рішень та державного акту на землю порушували права та інтереси ОСОБА_3 є припущенням та не можуть зачіпати права спадкоємців, оскільки до них зазначені права не переходили.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушень невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (надалі Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст.ст. 118, 122, 123 Земельного кодексу України, ст.с. 26, 33, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

За приписами ч. 10 вказаної статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій».

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є спадкоємицею майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_3 , а саме: 1/6 частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0614 га, яку передано для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2 , а також 1/6 частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, яку передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину на обов`язкову частку від 15.12.2016 року та від 06.04.2017 року, посвідчених державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори у Дніпропетровської області Тимченко О.М. та зареєстрованих у реєстрі за № 2-2086 та № 2-408 (а.с. 10, 11).

Суд обґрунтовано виходив з того, що позивач є спадкоємицею після смерті чоловіка ОСОБА_3 з 2016 року, а тому наділена правом захисту свого права щодо володіння та користування успадкованого майна саме з часу такого володіння та користування.

Як вбачається з відповіді Павлоградської міської ради № 55 від 12.03.2018 року на заяву позивача, згідно публічної кадастрової карти України, земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 , призначена для ведення особистого селянського господарства, межує з земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , на яку 14.02.2012 року за № 00336 зареєстровано право власності за ОСОБА_2 (а.с. 38)

З матеріалів справи також вбачається, що раніше між нині померлим ОСОБА_3 та Павлоградською міською радою Дніпропетровської області, третя особа - ОСОБА_2 існував спір.

Так, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.02.2013 року задоволені позовні вимоги позовні вимоги ОСОБА_3 до виконавчого комітету Павлоградської міської ради, третя особа - ОСОБА_2, про визнання неправомірним та скасування рішення про надання земельної ділянки та визнані неправомірними та скасовані п.п.1,1.2 рішення № 408 від 28.05.1998 року виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів в частині надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку згідно з типовим проектом громадянину ОСОБА_2 , склад сім`ї три чоловіка, земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1 а за рахунок вилучення земельної ділянки у ОСОБА_3 , який мешкає у АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

Суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки інші рішення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області № 28-3/VІ (п. 36 додатку до вказаного рішення) від 21.12.2010 року Павлоградської міської ради про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою за вказаною адресою та рішення Павлоградської міської ради від 14.06.2011 року № 204-8-VІ (п. 5 додатку до цього рішення) щодо надання земельної ділянки ОСОБА_2 загальною площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку у власність та видача державного акту серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га на ім`я ОСОБА_2 за життя ОСОБА_3 не оскаржувались, то факт того, що дії вищевказаних рішень та державного акту на землю порушували права та інтереси ОСОБА_3 є припущенням та не можуть зачіпати права спадкоємців, оскільки до них зазначені права не переходили.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що та обставина, що її чоловік не оскаржив в судовому порядку рішення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області № 28-3/VІ (п. 36 додатку до вказаного рішення) від 21.12.2010 року про надання відповідачу дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою та рішення Павлоградської міської ради від 14.06.2011 року № 204-8-VІ (п. 5 додатку до цього рішення) щодо надання земельної ділянки у власність відповідачу, не може свідчити про їх законність та обґрунтованість - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що зводяться до викладення позивачем обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів справи не вбачається, що до складу спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 входило право на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Будь-якого правовстановлюючого документу на дану земельну ділянку, оформленого на ім`я померлого, або договору оренди цієї земельної ділянки, укладеного між Павлоградською міською радою та померлим, матеріали справи не містять.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 2 вказаної вище статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За таких обставин, враховуючи що в задоволенні позовних вимог відмовлено, апеляційна скарга залишена без задоволення, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: