ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №582/1275/18

Номер провадження 22-ц/816/2574/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 06 лютого 2019 року в складі судді Петен Я.Л., ухваленого у смт. Недригайлів, повний текст якого складений 18 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1, який діє через представника ОСОБА_2, звернувся з позовом до Недригайлівської селищної ради Сумської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, яке вона успадкувала після смерті його батька ОСОБА_4. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яку він прийняв у встановленому законом порядку. До складу спадкового майна увійшов житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними надвірними, господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться на земельній ділянці, право власності на яку спадкодавець за життя не оформила, хоча вказана земельна ділянка перебувала у користуванні батьків позивача з 1948 року.

Про дані обставини позивач дізнався лише у серпні 2017 року, коли постановою державного нотаріуса Другої Сумської державної нотаріальної контори від 17 серпня 2017 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно.

Посилаючись на зазначені обставини, а саме на те, що вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності саме йому, як єдиному спадкоємцю після смерті матері ОСОБА_3, позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 06 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що рішенням Хоружівської сільської ради народних депутатів від 28 червня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам сільської Ради згідно поданих заяв» спадкодавцю ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) площею 0,05 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1. У зв'язку із зазначеним, на думку позивача, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, позивач зауважив, що згідно Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року, який діяв на момент виникнення у його батька права власності на земельну ділянку право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, мало посвідчуватись відповідною Радою народних депутатів, про що повинен робитись запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Крім того, статтею 6 Декрету було зупинено дію частини 2 статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), якими передбачалося, що право власності виникає лише з дня видачі та реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Відтак, позивач вважає, що за умови наявності у громадянина права на користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва і рішенням місцевої ради така земельна ділянка була передана йому у приватну власність, то з дня прийняття цього рішення радою у такого громадянина вже виникло право власності на земельну ділянку. Таким чином, на думку позивача, рішення Хоружівської сільської ради народних депутатів від 28 червня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам сільської Ради згідно поданих заяв» вже саме по собі є правовстановлюючим документом на земельну ділянку та підтверджує факт виникнення у спадкодавця права власності на земельну ділянку.

Від відповідача в установлений судом строк відзив чи письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням 4-ї сесії Хоружівської сільської ради народних депутатів «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам сільської Ради згідно поданих заяв» від 28 червня 1995 року ОСОБА_3 було передано земельну ділянку площею 0,15 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибна ділянка) площею 0,05 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1 (а.с. 46-47), про що у книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність був зроблений відповідний запис за № 559 (а.с. 99-101).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 (а.с.12).

За життя спадкодавець ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, позивачу ОСОБА_1 (а.с. 78).

Після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 Другою Сумською державною нотаріальною конторою за заявою позивача від 24 грудня 2010 року було заведено спадкову справу за № 689/2010 та видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадщини, у тому числі на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними надвірними, господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що належав спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Сумською державною нотаріальною конторою 07 червня 1994 року (а.с. 75-83).

Постановою державного нотаріуса Другої Сумської державної нотаріальної контори від 17 серпня 2017 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з неподанням документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с. 9-10, 81).

Згідно з інформацією відділу Держгеокадастру у Недригайлівському районі Сумської області від 26 листопада 2018 року за № 987/168-18 в місцевому фонді документацій Відділу у Недригайлівському районі документація із землеустрою на дану земельну ділянку відсутня, у Державному земельному кадастрі вищезазначена земельна ділянка не зареєстрована (а.с. 50).

За даними відділу Держгеокадастру у Недригайлівському районі Сумської області інформація про земельні ділянки, розташовані на території Недригайлівського району Сумської області, які належали на праві власності ОСОБА_3 у відділі відсутня, у місцевому фонді документації із землеустрою відділу у Недригайлівському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області відсутня технічна документація на земельну ділянку, виділену ОСОБА_3, сертифікат на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3 не виготовлявся, державний акт на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3 не виготовлявся. Крім того, як повідомив відділ у Недригайлівському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, будь-яка інформація, яка б свідчила, що у власності ОСОБА_3 перебували (перебувають) земельні ділянки (частки (паї) у відділі відсутня (а.с. 87).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державний акт про право власності на спірну земельну ділянку не видавався, тому спадкодавець за життя не набула права власності на вказану земельну ділянку, відтак, позивач не набув права власності у порядку спадкування на спірну земельну ділянку.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За приписами частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно з частиною 1 статті 22 ЗК України 1990 року, який діяв на час передачі земельної ділянки спадкодавцю ОСОБА_3 згідно рішення Хоружівської сільської Ради народних депутатів, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчували право на земельну ділянку були визначені статтею 23 ЗК України 1993 року. Проте, дію статті 23 було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року за № 19-52.

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, пунктом 3 Декрету було визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчувалося самим рішенням уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки. Згідно з пунктом 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя не отримала державний акт про право власності на земельну ділянку, а тому не набула право власності на неї, не ґрунтується на вимогах матеріального права, оскільки право власності спадкодавця ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку посвідчувалось самим рішенням Хоружівської сільської ради народних депутатів від 28 червня 1995 року. А відтак, вказане нерухоме майно площею 0,15 га мало ввійти до спадкової маси після смерті ОСОБА_3

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким визнати за позивачем право власності на спірну земельну ділянку площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч. 1 п.п.1, 3; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 06 лютого 2019 року у даній справі скасувати і ухвалити нове.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко