Провадження № 2/756/2496/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Яценко Н.О.,

за участі секретаря - Хоменко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про зобов'язання сплатити прострочену заробітну плату, середній заробіток за невиплату належних сум у день звільнення та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 у листопаді 2018 року звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача ПрАТ «Рівнеазот» та просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за лютий-червень 2017 року у розмірі 35 100,21 грн з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми до дня винесення рішення, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2018 року по день винесення рішення та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30 березня 2018 року він був звільнений з роботи у ПрАТ «Рівнеазот» за угодою сторін за ст. 36 КЗпП України. Проте грошових розрахунків ПрАТ «Рівнеазот» з позивачем не провів.

На час звільнення позивача заборгованість товариства по заробітної платі складала 35 100,21 грн, проте її так і не було виплачено, у зв'язку з чим позивач просить додатково стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2018 року по день винесення рішення.

До того ж протиправні дії відповідача ПрАТ «Рівнеазот» спричинили позивачу моральні страждання, які він оцінює у сумі 20 000,00 грн.

Ухвалою суду 11 грудня 2018 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження.

10 січня 2019 року відповідач через свого представника надав відзив, у якому просив відмовити позивачу у позові в частині стягнення середнього заробітку за невиплату належних сум у день звільнення та відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що затримка з виплати заробітної плати відбулася через незалежні від відповідача обставини, а саме через те, що відповідачу обмежили поставки природного газу, що позбавило можливості виробити продукцію та отримати від цього дохід.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, його представник надав заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

04 січня 2012 року позивач був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів до відповідача, що підтверджується записом за № 22 у трудовій книжці (а.с.12).

30 березня 2018 року позивач був звільнений з роботи у ПрАТ «Рівнеазот» за угодою сторін за ст. 36 КЗпП України (а.с.13).

Відповідно до довідки ПрАТ «Рівнеазот» від 18.02.2019 заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем за період з лютого 2017 року по червень 2017 року складає 35 100,21 грн (а.с.64).

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Рівнеазот» у частині стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 35 100,21 грн необхідно задовольнити.

У частині вимог позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості із заробітної плати до дня винесення рішення суд вважає правильним відмовити, оскільки вказані стягнення передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням трудових правовідносин, які склалися між сторонами, суд не вважає доцільним застосовувати ст. 625 ЦК України, адже вказані спірні відносини регулюються КЗпП України.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середньоденна та середньогодинна заробітна плата позивача визначається на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за два повні останні місяці роботи позивача.

З урахуванням відпрацьованих днів та годин за два останні місяці, середньогодинна заробітна плата позивача складає суму 263,60 грн, що відображено в довідці ПрАТ «Рівнеазот» від 18.02.2019 (а.с.65).

Таким чином до стягнення з відповідача підлягає сума середньогодинного заробітку 263,60 грн х 2 073 години (за період з 31 березня 2018 року по 15 квітня 2019 року) = 153 902,00 грн. При цьому з вказаної суми мають бути відраховані обов'язкові платежі до державного бюджету.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з ПрАТ «Рівнеазот» на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн, суд вважає необхідним задовольнити частково, а саме стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн з огляду на таке.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на те, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу заробітної плати останній зазнав душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, на думку суду, моральна шкода, яка заподіяна ОСОБА_1, може бути оцінена в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути пропорційно задоволеним вимогам на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн та в дохід держави судові витрати у розмірі 1 235,22 грн.

На підставі викладеного, ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 133, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (; адреса місцезнаходження: м. Рівне, РІВНЕ-17) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2017 року по червень 2017 року у розмірі 35 100 (тридцять п'ять тисяч сто) гривень 21 копійка; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2018 року по 15 квітня 2019 року у розмірі 153 902 (сто п'ятдесят три тисячі дев'ятсот дві) гривні 00 копійок з відрахуванням обов'язкових платежів до державного бюджету; моральну шкоду у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок; судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (; адреса місцезнаходження: м. Рівне, РІВНЕ-17) в дохід держави судові витрати у розмірі 1 235 (одна тисяча двісті тридцять п'ять) гривень 22 копійки.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя,- Яценко Н.О.