Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 175/3538/15-ц

провадження № 61-37904 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра»,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що 13 грудня 2007 року між

Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ

КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1750-Н, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 36 528,25 дол. США з виплатою 12,29 процентів річних на строк до 10 грудня 2032 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 13 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1750-Н/1, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року.

На підставі постанови правління Національного банку України від 04 червня 2015 року за № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ

КБ «Надра» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 05 червня

2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з

05 червня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначено Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра».

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором,утворилася заборгованість, яка станом на 05 серпня

2015 року становить 39 043,27 дол. США та 105 994,61 грн, з яких:

- заборгованість за сумою кредиту, у тому числі прострочена - 34 302,04 дол. США, що в еквіваленті складає 744 839,09 грн;

- заборгованість по відсоткам, у тому числі прострочена - 4 741,23 дол. США, що в еквіваленті складає 102 951,70 грн;

- пеня за прострочення сплати кредиту - 26 676,68 грн;

- штраф за порушення умов кредитного договору - 79 317,93 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначену суму заборгованості.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до

Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра», третя особа - ОСОБА_2 про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними, виключення з реєстру іпотек і заборон відчуження записів про іпотеку та заборону.

Зустрічний позов обгрунтовано посиланням на те, що при укладенні кредитного договору банк, в порушення частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надав повної інформації про умови кредитування, у тому числі про орієнтовну сукупну вартість кредиту, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, чим введено позичальника в оману щодо ціни договору, яку фактично сторонами не визначено. Також зазначила, що у порушення пункту 1.1. та 3.1. кредитного договору, позичальник отримала кредитні кошти у гривні, а не в іноземній валюті.

Уточнивши зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що умови долученого до позову ПАТ КБ «Надра» кредитного договору відрізняються від тих, що були передбачені договором, який вона підпиcала, що свідчить про фактичну підміну укладеного між нею та банком кредитного договору на інший, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи від 14 грудня 2016 року. Зокрема, підписаний нею кредитний договір не містив умов щодо комісії за розрахунки у розмірі 1,75 процентів від суми виданих коштів, зазначених у пункті 1.2. договору, а також положень про сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та штрафу у розмірі 10 процентів від суми кредиту. Наведене, на її думку, свідчить про відсутність вільного волевиявлення позичальника при укладенні оспорюваного договору, що відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Зважаючи на те, що договір поруки та договір іпотеки укладені на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, тобто є похідними від нього, недійсність основного правочину має наслідком недійсність договорів укладених на його забезпечення.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог,

ОСОБА_1 просила визнати недійсними кредитний договір № 8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року, договір поруки № 1750-Н/1 від 13 грудня

2007 року, договір іпотеки № 8/2007/840-К/1750-Н/1 від 13 грудня 2007 року, виключити з реєстру іпотек і заборон відчуження запис про іпотеку і заборону відчуження майна, а саме: квартири № 18, що знаходиться за адресою:

м. Дніпропетровськ, вулиця Гладкова, 25, що є предметом договору іпотеки

№ 8/2007/840-К/1750-Н/1 від 13 грудня 2007 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від

06 листопада 2017 року позов Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію

ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року в сумі 39 043,27 дол. США та 105 994,61 грн, що складається із заборгованості по кредиту, у тому числі простроченої - 34 302,04 дол. США, що еквівалентно 744 839,09 грн, заборгованості по процентам, у тому числі простроченої - 4 741,23 дол. США, що еквівалентно 102 951,70 грн, пені за прострочення сплати кредиту - 26 676,68 грн, штрафу за порушення умов кредитного договору - 79 317,93 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору № 8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року не грунтуються на передбачених законом підставах визнання недійсним правочину. Висновок судової почеркознавчої експертизи не свідчить про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення оспорюваного кредитного договору, зважаючи на встановлені судом обставини підписання позичальником заяви про видачу готівки та отримання нею кредитних коштів, за рахунок якого відповідач 13 грудня 2007 року придбала житло, а також виконання зобов'язань з погашення заборгованості за договором до 06 березня 2014 року. Ураховуючи відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів іпотеки та поруки, як похідних від основного договору, не підлягають задоволенню. Оскільки позичальник ухиляється від виконання договірних зобов'язань, прострочила сплату щомісячних платежів, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 05 серпня 2015 року становить 39 043,27 дол. США та 105 994,61 грн, позовні вимоги Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» про стягнення зазначеної суми заборгованості є обгрунтованими.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» залишено без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір № 8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1

Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 4 404,00 грн та судовий збір, сплачений за звернення до суду з апеляційною скаргою, у розмірі 4 019,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи, зазначений договір позичальник не підписувала, а відтак вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання недійсними договору іпотеки

№ 8/2007/840-К/1750-Н/1 від 13 грудня 2007 рокута договору поруки № 1750-Н/1 від 13 грудня 2007 року, виключення з реєстру іпотек і заборон відчуження записів про іпотеку та заборону, суд послався на те, що зазначені договори підписані, відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що відповідачами не оспорювалося та, що поручитель, як сторона договору поруки, з вимогою про визнання недійсним цього договору не звертався.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра», у якій заявник просив скасувати постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від

24 квітня 2018 року та залишити в силі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що апеляційний суд при вирішення вимог про визнання недійсним кредитного договору, приймаючи за основу висновок судової почеркознавчої експертизи від 14 грудня 2016 року, не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 не заперечувала факту отримання нею кредитних коштів, використала їх згідно цільового призначення, зокрема придбала за них квартиру АДРЕСА_1, яку передала в іпотеку банку. Крім того, суд не врахував, що 31 серпня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року, якою у порядку реструктуризації заборгованості встановлено графік платежів та на один рік зменшено суму обов'язкового платежу. Зазначена угода не визнана недійсною, а тому висновок апеляційного суду про відсутність волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору та недосягнення між сторонами згоди щодо усіх його істотних умов, є помилковим.

Станом на дату розгляду справи відзиви на касаційну скаргу не надійшли.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судове рішення апеляційного суду щодо вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 у частині вимог залишених без задоволення не оскаржується, а тому в цій частині у касаційному порядку не переглядається.

Установлені судами обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 13 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1750-Н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання нерухомого майна - квартири

№ 18 у будинку № 25 по вулиці Гладкова в м. Дніпропетровськ, у розмірі 36 528,25 дол. США зі сплатою за користування кредитними коштами

12,49 процентів річних, на строк до 10 грудня 2032 року.

Комісія за розрахунки складає 1,75 процентів річних від суми виданих коштів зазначених у пункті 1.2., за винятком суми виданої на оплату цієї комісії (пункт 1.5. кредитного договору).

Сума кредиту та передбачених умовами договору платежів погашається щомісячно до 10 числа поточного місяця шляхом сплати мінімально необхідного платежу у розмірі 402,88 дол. США.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором:

- 13 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №8/2007/840-К/1750-Н/1, предметом якого є належна

ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1;

- 13 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1750-Н/1, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором по зобов'язаннях ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Відповідно до наданого ПАТ КБ «Надра» розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року станом на 05 серпня 2015 року становить 39 043,27 дол. США та 105 994,61 грн, що складається із заборгованості по сплаті кредиту, у тому числі простроченої - 34 302,04 дол. США, що еквівалентно 744 839,09 грн, заборгованості по процентам, у тому числі простроченим - 4 741,23 дол. США, що еквівалентно 102 951,70 грн, пені за прострочення сплати кредиту -

26 676,68 грн, штрафу за порушення умов кредитного договору - 79 317,93 грн.

Висновком експерта № 4371-16 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 14 грудня 2016 року встановлено, що п'ять підписів від імені ОСОБА_1, що розміщені у графі «позичальник» кредитного договору № 8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року, виконані не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скаргаУповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про залишення без задоволення позову Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра», апеляційний суд виходив з обгрунтованості зустрічного позову ОСОБА_1 та наявності визначених законом підстав для задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору № 8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року, як такого, що не був підписаний позичальником.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, з наступних підстав.

Згідно з положеннями частин першої - п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на наведене сам по собі висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється у сукупності з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України.

Аналізуючи висновок експерта за результатами судової почеркознавчої експертизи у сукупності з іншими наявними у справі доказами, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір за своєю юридичною природою є реальним договором, оскільки крім згоди сторін на його укладення, необхідно вчинення певних дій, зокрема передача коштів позичальнику. Матеріалами справи підтверджено факт укладення між сторонами кредитного договору, отримання ОСОБА_1 грошових коштів на виконання умов кредитного договору № 8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року, відповідно до заяви про видачу готівки, придбання за кошти отримані за кредитним договором квартири № 18, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова, 25, яка є предметом іпотеки, відповідно до укладеного між сторонами договору іпотеки 8/2007/840-К/1750-Н/1 від 13 грудня 2007 року, часткове виконання нею зобов'язання щодо погашення заборгованості шляхом сплати щомісячних платежів, останній з яких вона сплатила 06 березня 2014 року.

Апеляційний суд не врахував, що не підписання особою, зазначеною у договорі як сторона, може бути підставою для визнання його недійсним за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) у зв'язку з невідповідністю його вимог частинам третій та п'ятій статті 203 ЦК України, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, за умови підтвердження зазначеного факту належними доказами та встановлення, що стороною оспорюваного договору не вчинялися дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин.

Таким чином, суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, дійшов обгрунтованого висновку про те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на виникнення кредитних правовідносин та реальне отримання грошових коштів, які не були повернуті ПАТ КБ «Надра» у повному обсязі, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову в частині визнання недійсним оспорюваного кредитного договору.

Установивши неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором.

Водночас, перевіряючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не урахував, що відповідно до статті 549 ЦК Україништраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково, і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним у справі доказам та застосував норми матеріального права. Оскільки апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права в оцінці зібраних у справі доказів, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовано статтю 549 ЦК України щодо одночасного нарахування за одне й те саме порушення пені та штрафу, рішення суду у частині задоволення позовних вимог Уповноваженої особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» про стягнення штрафу у розмірі 79 317,93 грн підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а тому його необхідно залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Зважаючи на те, що касаційна скарга Уповноваженої особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» підлягає задоволенню частково, судовий збір сплачений заявником за подання касаційної скарги пропорційно задоволеній частині вимог касаційної скарги у розмірі 7 710,29 грн, підлягає стягненню на користь позивача з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у рівних частинах.

Керуючись статями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року скасувати.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від

06 листопада 2017 року у частині вирішених позовних вимог про стягнення штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення штрафу відмовити.

У іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на відшкодування судового збору сплаченого за подання касаційної скарги по 3 855,14 грн з кожного.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик