ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1894/19 Справа № 194/1149/17 Суддя у 1-й інстанції - Солодовник І. С. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування банківського вкладу за деліктним зобовязанням,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 лютого 2015 року між нею та АТ «ДельтаБанк» укладено договір банківського вкладу № 003-03616-250215 «Зростаючий» у євро, за яким банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № 2862 грошові кошти в сумі 1 500 Євро у тимчасове строкове користування на строк до 11 березня 2015 року та зобовязується сплачувати проценти за його користування з розрахунку 4,5% річних.

Відповідно до п. 1.3 вищезазначеного договору, вклад залучається на строк з моменту зарахування вкладу та по 11.03.2015 року включно.

Відповідно до п. 1.10 договору, вклад виплачується вкладнику у разі закінчення строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами банку.

Також, 25.02.2015 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору банківського вкладу, якою змінено та викладено в іншій редакції пункт 1.8 ст. 1 договору шляхом зазначення про можливість зарахування вкладу при перерахуванні з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи.

25.02.2015 року на її рахунок було зараховано 1 500 Євро, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року (дата запровадження тимчасової адміністрації) складає 45 282 грн.

02.03.2015 року постановою правління НБУ № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено Уповноважену особу.

Протягом березня-червня 2015 року вона зверталася до АТ «Дельта Банк» щодо повернення свого вкладу, у відповідь на які нею було отримано лист вих. № 05-3037378 від 13.07.2015 року, де зазначено, що операції з виплат тимчасово обмежені.

У вересні 2015 року їй стало відомо, що її немає в переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми, а відтак, вона звернулася до уповноваженої особи з клопотанням розяснити причину невключення її до переліку.

23.09.2015 року тимчасова адміністрація АТ «Дельта Банк» листом № 8821/3124 повідомила їй про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 003-03616-250215 від 25.02.2015 року.

На даний час кошти банківського вкладу їй не повернуті.

Вважає свої цивільні (деліктні) права порушеними з дня початку виплати Фондом гарантування вкладів коштів вкладникам ПАТ «Дельта Банк» з 11.06.2015 року у звязку з невиплатою відповідачем суми в розмірі 45 282 грн з її депозитного рахунку.

У звязку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь гарантовану суму відшкодування, згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий у євро» № 003-03616-250215 від 25.02.2015 року в розмірі 45 282 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1, гарантовану суму відшкодування за Договором банківського вкладу (депозиту) Зростаючий у євро № 003-03616-250215 від 25 лютого 2015 року в розмірі 45 282 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, безпідставно виходив з того, що відповідачем не доведена наявність правових підстав щодо невключення позивача до переліку вкладників ПАТ Дельта Банк, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, тому право позивача порушено та підлягає захисту шляхом відшкодування коштів за вкладом в ПАТ Дельта Банк за рахунок Фонду та включення його до переліку вкладників ПАТ Дельта Банк.

При цьому вказує, що даний спір є публічно-правовим, оскільки відповідач за характером виконуваних ним функцій діє як субєкт владних повноважень, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначає, що укладений між сторонами договір банківського вкладу є нікчемним у відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки умови договорів банківських вкладів укладені між банком та фізичними особами, за якими здійснювалися перерахування коштів на вкладні рахунки з рахунків фізичних осіб, що є одночасно кредиторами банку, надають кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. Отже, судом першої інстанції не враховано, що спірний договір та внесення коштів на рахунок є нікчемними, тому позивач не має вкладу у банку та не є вкладником банку, і як наслідок грошові кошти не підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову щодо включення позивача до повного переліку вкладників.

14 березня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду відзив в порядку, передбаченому положеннями ст.360 ЦПК України, який мотивовано тим, що вона здійснювала всі банківські розрахунки у відповідності до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493. При цьому посилалася на практику ОСОБА_2 Верховного Суду, зокрема постанову від 12 грудня 2018 року у справі №761/12676/17, згідно якої справи даної категорії підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався, зокрема, на те, що уповноважена особа Фонду у частині реалізації своїх повноважень щодо банку, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, є по суті органом управління останнього, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження, тобто під час здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідовується, Фонд не є субєктом владних повноважень у розумінні норм КАС України. Судом встановлено, що 25.02.2015 року між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ПАТ «Дельта Банк», з іншої сторони, укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро № 003-03616-250215 від 25.02.2015 року, за умовами якого, позивачу було відкрито вкладний (депозитний) рахунок № 2862, на який було зараховано 1500 Євро. Вищезазначений Договір, укладений між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», не визнаний нікчемним в судовому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Сума відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за Договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро № 003-03616-250215 від 25.02.2015 року за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року (дату запровадження тимчасової адміністрації) становить 45282,00 грн. (т. 2 а.с. 170).

Проте з даним висновком погодитись неможливо з огляду на таке:

Судом встановлено, що 25 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та АТ Дельта Банк укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 003-03616-250215 Зростаючий, за умовами якого банк приймає на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 1 500 євро на строк до 11 березня 2015 року, зі сплатою процентів з розрахунку 4,5% річних, того ж дня було укладено додаткову угоду № 1 до нього.

За умовами укладеного договору з урахуванням додаткової угоди, зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору.

25 лютого 2015 року ОСОБА_3 здійснено переказ коштів з рахунку №6414 на рахунок №2862 на ім'я позивача у сумі 1 500 євро, що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 46449567 (т.1, а.с.7).

02 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з якою з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» призначено ОСОБА_4

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 71 від 08 квітня 2015 року тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03 березня 2015 по 02 вересня 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №147 від 03 серпня 2015 строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02 жовтня 2015 року включно.

Постановою НБУ № 664 від 02 жовтня 2015 року відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію АТ «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 181 від 02 жовтня 2015 року розпочата процедура ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Отже, починаючи з 03 березня 2015 року, Банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків. Тобто, для правовідносин, що виникають під час здійснення тимчасової адміністрації, а в подальшому і ліквідації, у ПАТ «Дельта Банк», пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Листом № 05-3037378 від 13 липня 2015 року тимчасовою адміністрацією було повідомлено позивача про те, що за рахунками, відкритими на її ім'я в банку, операції щодо виплат тимчасово обмежені на час тимчасової адміністрації (т.1, а.с.8).

Відповідно до ОСОБА_4 з протоколу засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» від 15 вересня 2015 року, призначеної наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» № 408 від 29 травня 2015 року, визначено, що «за результатами перевірки виявлено наявність ознак нікчемності у договорах банківського вкладу (депозиту), що були укладені між ПАТ «Дельта Банк» та фізичними особами - клієнтами банку після 16 січня 2015 року включно (т.1, а.с.50-52).

Дії певних осіб щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладні (депозитні) рахунки інших фізичних осіб, відкриті в АТ «Дельта Банк», були зумовлені тим, що сума грошових коштів на рахунках клієнтів - ініціаторів операцій на момент здійснення операції перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (200 000 грн), і відповідно, з огляду на незадовільний стан платіжної дисципліни АТ «Дельта Банк», для таких клієнтів існували ризики щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації АТ «Дельта Банк» та реалізації його майна.

З огляду на це, вказані фізичні особи - платники ініціювали перерахування з власних поточних та вкладних рахунків на вклади (депозити) певної кількості інших фізичних осіб грошових коштів у розмірі, що є необхідним для подальшого відшкодування коштів Фондом ініціатору переказу та/або отримувачу переказу.

При цьому, клієнти - ініціатори перерахування коштів, з огляду на наявність на власних рахунках залишків коштів, були кредиторами ПАТ «Дельта Банк» за відповідними договорами банківських вкладів та/або договорами банківських рахунків.

При цьому, зазначені операції із перерахування грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, відкриті в ПАТ «Дельта Банк» були здійсненні в період дії Постанови Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних».

Відповідно до зазначеної Постанови було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, ПАТ «Дельта Банк» було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Як зазначено в рішенні виконавчої дирекції Фонду (протокол № 174/15 від 27 липня 2015 року), керівників структурних підрозділів банку було повідомлено про обмеження здійснення певних операцій, встановлених постановою, лише 15 січня 2015 року, а отже, факт надання банком переваги кредиторам може бути доведений виключно щодо договорів банківського вкладу, укладених після 16 січня 2015 року включно.

16 вересня 2015 року тимчасовою адміністрацією прийнято наказ щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями № 813, відповідно до якого вирішено застосувати наслідки нікчемності до договорів вкладу на поточні рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на вкладні рахунки, відкриті відповідно до умов договорів, на відповідність реєстру операцій, наведеному в додатку № 2, а також здійснити фактичне підтвердження таких проводок на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених частиною 3 статті 38 Закону.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 7 КАС України). Термін «публічно-правовий спір» охоплює в тому числі спори, у яких хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій) (пункт 2 частини першої статті 7 КАС України).

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників субєкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу субєкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Законом Про систему гарантування вкладів фізичних осіб № 4452-VI установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема: здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами; акумулювання коштів, отриманих з джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Крім того, відповідно до статті 6 Закону № 4452-VI Фонд наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації в порядку, установленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону № 4452-VI (у редакції, чинній до 12 серпня 2015 року) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нормами статті 27 Закону № 4452-VI установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, і покладено на уповноважену особу Фонду обовязок складати перелік вкладників та визначати розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду, а також перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону. Здійснення виплати гарантованих сум відшкодування покладено на Фонд та визначено порядок здійснення розрахунків з вкладниками (стаття 28 цього Закону).

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Закон України від 07 грудня 2000 року «Про банки та банківську діяльність» і Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є основними правовими актами в регулюванні відносин щодо визнання банку неплатоспроможним, і у разі наявності суперечності між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше.

З огляду на зазначені норми матеріального та процесуального права, перевірка законності дій та рішень посадової особи Фонду щодо виконання покладених на неї владних управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави не регулюється нормами Закону «Про банки і банківську діяльність» відповідно до прямого припису ч. 8 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним щодо таких правовідносин.

Таким чином, за змістом наведених правових норм Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, юридичною особою публічного права, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, на спірні правовідносини не поширюється юрисдикція загальних судів.

Аналогічні висновки викладені у постановах ОСОБА_2 Верховного Суду від 12 квітня 2018 року справа № 820/11591/15, від 18 квітня у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 06, 13 та 20 червня 2018 року у справах № 813/6392/15, № 820/12122/15 та № 813/5250/15 відповідно, а також у справі № 442/7753/16-ц від 27 лютого 2019 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обовязковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Позивачу слід розяснити право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги, понесені відповідачем у розмірі 2 400 грн, підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 367, 368, п.4 ч.1 ст. 374, ст.ст. 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування банківського вкладу за деліктним зобовязанням закрити.

Розяснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 2 400 грн віднести за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_5