Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 442/134/15-ц

провадження № 61-13554св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: Дрогобицька міська Рада Львівської області, ОСОБА_3, Відділ Держземагенства у м. Дрогобичі Львівської області, Реєстраційна служба Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року у складі суддів: Зверхановської Л. Д., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

13 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області (далі - Дрогобицька міська рада), ОСОБА_3, Відділу Держземагенства у м. Дрогобичі Львівської області, Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області про визнання недійсним договору оренди, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, визнання незаконною та скасування права оренди земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2014 року в адміністративній справі визнано частково незаконними: пункт 1.4. рішення № 1159 Дрогобицької міської Ради XXXYII сесії шостого скликання «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким затверджено матеріали з виготовлення проектів землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельних ділянок площею 18 кв. м по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування нежитлового приміщення; пункт 1.1. рішення № 1161 Дрогобицької міської Ради XXXYII сесії шостого скликання «Про надання в оренду продовження терміну оренди земельних ділянко», яким вирішено надати ОСОБА_3 в оренду вказану вище земельну ділянку комунальної власності для обслуговування нежитлового приміщення.

Скасування рішення № 1159 означає порушення встановленого Земельним кодексом України (далі - ЗК України) порядку формування і виділення земельної ділянки, що в свою чергу є підставою для скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки, як такої, що сформована з порушенням закону.

Скасування рішення № 1161, на підставі якого укладено договір оренди землі, є підставою для визнання недійсним цього договору і скасування реєстрації прав оренди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2015 року у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові в частині визнання недійсним договору оренди землі від 31 січня 2014 року, укладеного між Дрогобицькою міською радою та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що волевиявлення сторін цього договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі. На підставі викладеного відмовлено в іншій частині позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2015 року, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним договір оренди землі від 31 січня 2014 року, укладений між орендодавцем - Дрогобицькою міською радою в особі міського голови ОСОБА_5 та орендарем ОСОБА_3 Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки. Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області від 18 березня 2014 року, індексний № 117175542. Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію спірної земельної ділянки, здійснену 04 лютого 2014 року відділом Держземагенства у м. Дрогобичі Львівської області.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що передача земельних ділянок державної та комунальної власності в оренду здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Оскільки рішення № 1159, № 1161 XXXYII сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради в частині спірної земельної ділянки визнано в судовому порядку нечинними, договір оренди земельної ділянки, укладений на їх підставі є недійсним, і як наслідок недійсними є державна реєстрація права оренди спірної земельної ділянки, проведеної згідно з рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області від 18 березня 2014 року, індексний номер 11719865, та відсутня правова підстава для проведення державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, а тому таку реєстрацію, здійснену 04 лютого 2014 року відділом Держземагенства у м. Дрогобичі Львівської області, необхідно скасувати.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року скасувати, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2015 року залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22 червня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

26 жовтня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.

15 березня 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі зазначено, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушеннями норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не з'ясував, у чому саме полягає порушення прав позивача при укладенні оскаржуваного договору оренди, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13 та справі № 6-94цс13, є обов'язковим при вирішенні спорів такої категорії.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що договір оренди землі від 31 січня 2014 року укладено для обслуговування нежитлового приміщення, що належить ОСОБА_3 Відповідно до частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Позивач зверталась із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 03 червня 2013 року, однак рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 24 жовтня 2014 року у справі № 442/4991/14-ц у позові відмовлено.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що в обґрунтування порушеного права позивач посилалася на те, що вона зверталась у міську раду із заявою про видачу дозволу на встановлення малої архітектурної форми - кіоску по вул. Л. Українки. Доказів звернення із заявою про надання земельної ділянки в оренду позивач не надала, тоді як встановлення малої архітектурної форми, відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів», здійснюється шляхом укладення договору строкового сервітуту, а не укладенням договору оренди землі.

Судом апеляційної інстанції не враховано правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 листопада 2014 року (провадження № 21?405а14), відповідно до якого у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законам інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Доводи позивача, викладені у запереченнях і відзиві на касаційну скаргу

У запереченнях та відзиві на касаційну скаргу, позивач просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки суд правильно зазначив, що внаслідок визнання протиправним рішення № 1161 Дрогобицької міської ради XXXYII сесії шостого скликання «Про надання в оренду продовження терміну оренди земельних ділянко» відсутня правова підстава для проведення державної реєстрації земельної ділянки, тобто незаконним та підлягає скасуванню і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області від 18 березня 2014 року, індексний номер 117175542, згідно з яким проведено реєстрацію права власності на цю земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням XX сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради № 674 від 26 червня 2012 року надано дозвіл ОСОБА_6 на укладення договору особистого строкового сервітуту на земельну ділянку площею 0,0018 га для обслуговування тимчасової споруди по АДРЕСА_2 строком на 5 років (а. с. 233).

08 серпня 2012 року на підставі цього рішення з ОСОБА_6 укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми площею 18 кв. м у АДРЕСА_2 (а. с. 227 - 229).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 травня 2013 року у цивільній справі визнано право власності ОСОБА_6 на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,6 кв. м, з них на першому поверсі (магазин) - 15,8 кв. м, мансарда (склад) - 15,8 кв. м. На підставі цього судового рішення 28 травня 2013 року право власності ОСОБА_6 на вказане приміщення зареєстровано (а. с. 21).

03 червня 2013 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі - продажу продала ОСОБА_3 нежитлове приміщення, розташоване у АДРЕСА_1, на першому поверсі магазин 15,8 кв. м, мансарда (склад) - 15,8 кв. м, загальною площею 31,6 кв. м (а. с. 15 - 16).

Пунктом 1.4 рішення № 1159 від 28 листопада 2013 року XXXYII сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» вирішено затвердити матеріали з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 18 кв. м на АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування нежитлового приміщення.

Пунктом 1.1. рішення № 1161 від 28 листопада 2013 року XXXYII сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради «Про надання в оренду, продовження терміну оренди земельних ділянок» вирішено надати в оренду ОСОБА_3 із земель комунальної власності земельну ділянку площею 18 кв. м по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування нежитлового приміщення строком на 3 роки.

31 січня 2014 року між орендодавцем - Дрогобицькою міською радою в особі міського голови ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір оренди вказаної забудованої земельної ділянки.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2014 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, визнано протиправними рішення Дрогобицької міської Ради від 26 червня 2012 року № 674 «Про надання дозволу на укладення договору особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди торгівельного призначення для здійснення підприємницької діяльності» в частині надання дозволу ОСОБА_6 на укладення договору особистого строкового сервітуту на спірну земельну ділянку строком на 5 років; пункт 1.4. рішення № 1159 XXXYII сесії шостого скликання «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; пункт 1.1 рішення №1161 Дрогобицької міської Ради XXXYII сесії шостого скликання «Про надання в оренду, продовження терміну оренди земельних ділянок».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом позову у цій справі є вимога позивача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки для обслуговування розташованого на ній нежилого приміщення, належного ОСОБА_3 на праві власності, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, визнання незаконною та скасування права оренди земельної ділянки. Підставою позову є визнання у судовому порядку нечинними рішень Дрогобицької міської ради, на підставі яких укладено договір оренди і здійснено державну реєстрацію права оренди та земельної ділянки.

Згідно з положеннями статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого права.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, правом оспорити правочин, крім його сторін, мають право й інші особи, які заперечують його дійсність. Захисту підлягає саме порушене, невизнане, оспорюване право.

З огляду на частину першу статті 15 ЦК України, частину першу статті 3 ЦПК України 2004 року та частину першу статті 4 ЦПК України, звернувшись до суду з позовом про визнання недійсним договору, позивач має вказати, яким чином оспорюваним договором порушено її права та законні інтереси.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що укладаючи спірний договір оренди, сторони цього договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов, що рішення органу місцевого самоврядування, на підставі яких потім укладено спірний договір і проведено державну реєстрацію права оренди та земельної ділянки, визнано нечинними, однак не досліджено і не встановлено, чи дійсно у цьому випадку порушено право позивача, чи забезпечує реальний захист прав позивача обраний ним спосіб захисту, у судових рішеннях відповідні мотиви не викладено.

Визнавши в адміністративній справі нечинними рішення Дрогобицької міської Ради від 26 червня 2012 року № 674 «Про надання дозволу на укладення договору особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди торгівельного призначення для здійснення підприємницької діяльності» в частині надання дозволу ОСОБА_6 на укладення договору особистого строкового сервітуту на спірну земельну ділянку строком на 5 років; пункту 1.4. рішення № 1159 XXXYII сесії шостого скликання «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; пункту 1.1 рішення № 1161 Дрогобицької міської ради XXXYII сесії шостого скликання «Про надання в оренду продовження терміну оренди земельних ділянко», з огляду на приписи статті 134 ЗК України, суди не з'ясували, чи вказана земельна ділянка буде надана в користування саме позивачу.

Судове рішення, відповідно до статті 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд зауважує, що ні суд першої інстанції, відмовляючи у позові, ні суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов, не надали оцінки, чи порушено і яким чином право позивача, чи підлягає воно захисту з урахуванням підстав позову, чи усуває обраний позивачем спосіб захисту юридичний конфлікт між сторонами, і чи можливо відновити, захистити порушене право позивача в обраний нею спосіб.

Переглядаю справу на підставі тих же доказів, що і суд першої інстанції, апеляційний суд, не врахував вимог статті 303 ЦПК України 2004 року, належним чином не перевірив доводи та заперечення сторін.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбаченого, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик