Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2-181/11
Провадження 4-с/711/24/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, зацікавлена особа: ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Зацікавлена особа: ПАТ «ВТБ ОСОБА_2».

В обґрунтування скарги вказує, що 20.02.2018 року старшим державним виконавцем Гайдай Т.О. була винесена постанова про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 31805553.

Вказує, що про існування даної постанови вона дізналася коли спробувала зняти гроші із зарплатної картки. В той же день, перевіривши іншу картку (пенсійну) вона дізналася, що її також заблоковано.

13.12.2018 року ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження та з постановою про накладення арешту на кошти, вона звернулася до старшого державного виконавця Гайдай Т.О. з клопотанням про зняття арешт з рахунків, на які нараховується заробітна плата та пенсія, але 28.12.2018 року отримала відмову у задоволені клопотання.

Також вказує, що при зверненні до державного виконавця з клопотанням про зняття арешту з зарплатного та пенсійного рахунку, нею були надані довідки з банків, які підтверджують той факт, що рахунок №497297, відкритий у AT КБ «Приватбанк» є пенсійним, а рахунок №, відкритий у ПАТ «Державний ОСОБА_2 України» є зарплатним рахунком.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 321 ЦК передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату передбачений розділом IX Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Вказує, що накладення арешту на заробітну плату та пенсійне забезпечення, порушує право власності на належні їй кошти та право, передбачене ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оплату праці».

А тому, просить: зняти арешт з коштів, які знаходяться на рахунку, для отримання пенсії № 497297, відкритому в AT КБ «Приватбанк», МФО 305299; зняти арешт з коштів, які знаходяться на рахунку, для отримання заробітної плати №, відкритому в ПАТ «Державний ОСОБА_2 України», МФО 322313.

Ухвалою, занесеною до журналу судових засідань, до участі в справі в якості зацікавленої особи притягнуто ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

В судовому засіданні 05.03.2019 року, 14.03.2019 року та 27.03.2019 року представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити. В судове засідання 05.04.2019 року представник скаржника ОСОБА_3 не зявився, але 04.04.2019 року подав заяву, в якій просив розглядати скаргу без їх участі, скаргу задовольнити.

В судовому засіданні 14.03.2019 року та 27.03.2019 року представник Центрального відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, за довіреністю ОСОБА_4, ОСОБА_5 заперечували проти задоволення скарги.

Заслухавши пояснення представника скаржника ОСОБА_6, представників Центрального відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_4, ОСОБА_5 (дані в судових засіданнях 14.03.2019 року та 27.03.2019 року), дослідивши письмові матеріали скарги, суд приходить до суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (ч. 1 ст. 449 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтю 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року, з наступними змінами) визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 вказаного Закону визначені права і обовязки державних виконавців, а зокрема передбачено, що виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи обовязки, які повинен виконувати державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження, він зобовязаний дотримуватись Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» тощо.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 знаходиться виконавче провадження № 31805553 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №2-181 від 23.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8 на користь ВАТ «ВТБ ОСОБА_2» заборгованості в сумі 951520 грн. 18 коп.

Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 від 02.06.2015 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № 31805553 на нового стягувача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідно новим стягнувачем у виконавчому провадженні № 31805553 та зацікавленою особою по даній скарзі є ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Також в судовому засіданні встановлено, що постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 від 20.11.2018 року у ВП № 31805553 було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника ОСОБА_1, відкритих в тому числі і в AT КБ «Приватбанк» та ПАТ «Державний ОСОБА_2 України».

Як вбачається з довідки ПАТ «Державний ОСОБА_2 України» від 12.12.2018 року вих. № 0782-09 та № 0720900/5565-19 від 12.03.2019 року згідно листа Центрального відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області № 38771 від 20.11.2018 року та постанови ВП №31805553 від 20.11.2018 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 27.11.2018 року було накладено арешт на картковий рахунок № НОМЕР_1 (картка № 973700). Вказаний рахунок № НОМЕР_1 було відкрито для зарахування заробітної плати.

З довідки АТ КБ «Приватбанк» від 11.03.2019 року вих. № Р9ВЕ8NE1RJ4T6OD вбачається що на картку клієнта ОСОБА_1 №497297 накладено арешт згідно постави про арешт коштів боржника від 20.11.2018 року ВП № НОМЕР_1.

З виписки про рух коштів картковому рахунку ОСОБА_1 №497297 вбачається, що саме на вказану картку останній зараховуються пенсійні виплати.

Частиною ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сімї.

Часиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці.

Згідно із ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно ч. 2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю особи, у звязку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сімї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у звязку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець під час здійснення професійної діяльності керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

Згідно письмових матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 від 20.11.2018 року було накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1, які знаходяться на рахунках, відкритих божником у банківських установах, зокрема на рахунках, відкритих останнім в відкритих в AT КБ «Приватбанк» та ПАТ «Державний ОСОБА_2 України», один з яких є зарплатним, а саме рахунок № НОМЕР_1, відкритий в ПАТ «Державний ОСОБА_2 України», а інший пенсійний - №497297, відкритий в AT КБ «Приватбанк».

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що внаслідок винесення державним виконавцем постанови про арешт усіх коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 від 20.11.2018 року, було накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунках, які використовується останньою для отримання заробітної плати та пенсійних виплат. При цьому, на підставі вказаної постанови арешт було накладено на всі грошові кошти, які є отриманою боржником заробітною платою та пенсією, що суперечить положенням ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у даному випадку, із заробітної плати та пенсії боржника може бути утримано лише частину у розмірі 20 відсотків.

А тому, доводи скаржниці ОСОБА_1 про безпідставність накладення державним виконавцем арешту саме на ці рахунки є обґрунтованими.

Разом з тим, враховуючи, що скаржник ОСОБА_1 не просить скасувати вищезгадану постанову державного виконавця від 20.11.2018 року в частині накладення арештів на пенсійний та зарплатний рахунки, а просить зняти арешт з цих рахунків, а також враховуючи, що відповідно до ст. 451 ЦПК України, суд може за наслідками розгляду скарги, у разі її обґрунтованості, лише зобовязати державного виконавця або іншу посадову особі органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), тому суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 А саме, вважає за необхідне зобовязати старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 зняти, накладений постановою державного виконавця від 20.11.2018 року у ВП №31805553, арешт з грошових коштів, які містяться на рахунках ОСОБА_1, а саме на рахунку №497297, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» та рахунку № НОМЕР_1, відкритому в ПАТ «Укрексімбанк».

В іншій частині скарги ОСОБА_1 відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, ст.ст. 97, 115 КЗпП України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про оплату праці», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 зняти, накладений постановою державного виконавця від 20.11.2018 року у ВП №31805553, арешт з грошових коштів, які містяться на рахунках ОСОБА_1, а саме на рахунку №497297, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» та рахунку № НОМЕР_1, відкритому в ПАТ «Укрексімбанк».

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складений 09.04.2019 року.

Головуючий: В.М. Скляренко