КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року місто Київ.

Унікальний № 754/5290/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/7214/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року (ухваленого у складі судді Саламон О.Б. повний текст у судового рішення складено 29.11.2018 року)

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2018 року позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів на її утримання в розмірі 4 912 грн. 40 к. за період з червня 2012 року по березень 2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною ОСОБА_4 трьох років стягнуто аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист №2-3825/2012. Відповідач не сплачує аліменти на її утримання, рішення суду не виконує, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість. На підставі вказаного позивач вимушена звертатись до суду за захистом своїх прав .

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 за період з червня 2012 року по березень 2015 року в розмірі 4 912, 4 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704, 8 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 01 квітня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір.

Зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, недотримання яких призвели до ухвалення незаконного рішення, також вказує на ту обставину, що посилання суду на ч. 5 ст. 194 СК України є безпідставним оскільки дана норма регулює механізм стягнення аліментів , а не пені.

Ухвалою від 12 квітня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

До канцелярії суду 14 травня надійшов від ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року відмовити повністю.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову в даній справі менше ста прожиткових мінімумів, а тому справа розглянута судом в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах доводів скарги, перевіривши наявні в справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10.10.2012 р. Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-3825/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на утримання дружини ОСОБА_3 аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_4 3-х років, починаючи з 14.06.2012 р.

04.08.2017 р. державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві повторно відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

У відповідності до розрахунку державного виконавця, станом на 03.02.2017 р. заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання позивача становить 17 000 грн. за період з 2012 по 2015 р.

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при стягненні з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, взято до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення.

Суд першої інстанції також встановив, що сума неустойки (пені) за не виконання рішення суду про стягнення аліментів на користь позивача та на її утримання за період з червня 2012 року по березень 2015 року становить 4 912 грн. 40 к.

Відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції не надано доказів на спростування існування заборгованості по сплаті аліментів та доказів необґрунтованості розрахунку, наданого державним виконавцем, або його оскарження.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що стягнення неустойки, передбачено лише за не виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (ст. 196 СК України)

Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати.

Справи щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів по своїй суті є пов`язаними та похідними від спорів щодо встановлення розміру та стягнення аліментів, зокрема, вказані правовідносини регулюються саме сімейним законодавством (ст. 196 СК України), а тому, вочевидь, питання територіальної підсудності по справам щодо стягнення вказаної неустойки (пені) слід вирішувати аналогічно вирішенню питання щодо стягнення аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Крім того вказана норма не містить жодних посилань на те, що неустойка стягується лише за не виконання рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вказана норма містить вказівку лише на існування судового рішення про стягнення аліментів, тобто будь-яких аліментів незалежно від того на утримання кого вони стягуються.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц.

Оскільки розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - 4 912 грн. 40 к., позивачем правильно обчислений за вищенаведеною формулою, законним та обґрунтованим є висновок суду про стягнення неустойки саме у такому розмірі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення норм закону, порядку його застосування та характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, та приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги суд дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані докази, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду .

Оскільки, апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишається без задоволення, то і відсутні підстави для перерозподілу понесених ним судових витрат.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

Іванченко М.М.