ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Категорія: Справа № 638/468/18 Головуючий суддя І інстанції Цвірюк Д.В.
Провадження № 22-ц/818/1586/19 Суддя доповідач Яцина В. Б.
Категорія: відшкодування шкоди
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Кіся П.В., Тичкової О.Ю.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді Цвірюка Д.В. по цивільній справі № 638/468/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", третя особа ОСОБА_7, про відшкодування шкоди,

встановив:

15 січня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 05.12.2014 року за участю позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_6 в районі перехресті вул. Бакуліна та проспекта Леніна (нині - Науки) у м. Харкові відбулася ДТП, внаслідок якої з вини відповідача, який керував автомобілем НОМЕР_1 автомобіль НОМЕР_2 отримав значні механічні ушкодження, для усунення яких за розрахунками спеціаліста-оцінщика необхідно було витратити 61750 грн., вартість проведення незалежної оцінки - 650,00 грн. Фактично на сертифікованій станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_8 позивач 13.12.2016 витратив на ремонтні роботи свого автомобіля 49830 грн.

Вина відповідача ОСОБА_6 встановлена постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.01.2015 року, якою було притягнуто ОСОБА_6до адміністративної відповідальності за вчинення в результаті вказаного ДТП адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Зазначив, що станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_6 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ3953209, на підставі якого страхова компанія зобов'язана виплатити потерпілій особі страхове відшкодування до 10.03.2015 року включно, проте до теперішнього часу страхова компанія, та на підставі ст. 1194 ЦК України винна у скоєнні ДТП особа - відповідач ОСОБА_6 так не відшкодували завдану позивачу майнову шкоду, внаслідок чого для відповідачів наступає цивільна відповідальність, передбачена у ст. 625 ЦК України.

Позивач зазначив, що початковою датою нарахування штрафних санкцій за прострочення виплати страхового відшкодування є 11.03.2015 року. Інфляційні збитки в сумі 6228,75 грн. позивач нарахував з грудня 2016 року, оскільки розмір заподіяної шкоди визначено 13.12.2016 року. Три відсотка річних для стягнення з відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України позивач нарахував за 2017 рік в сумі 1494,90 грн. Таким чином розмір завданої позивачу внаслідок ДТП матеріальної шкоди складає 49830 + 6228,75 + 1494,90 + 650 = 58203,65 грн.

Крім того вказав, що внаслідок ДТП позивачу було завдано моральної шкоди на 10 000 грн. у вигляді перенесеного стресу, хвилювання, нервування, витрачання значного часу на відновлення автомобілю, впродовж якого він не міг користуватись своїм автомобілем. Через відсутність автомобіля та неможливість ним користуватися за призначенням позивач мав побутові незручності, був обмежений у пересуванні, що потребувало від нього додаткових і суттєвих зусиль для організації звичайного способу життя, дотепер продовжує витрачати свій час і власні гроші на ремонт пошкодженого з вини відповідача автомобілю.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути:

- солідарно з ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»: в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 58203,65 грн.; відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.; витрат на правничу допомогу - 5000 грн.; а всього - 73203,65 грн.;

- з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»: відшкодування матеріальної шкоди - 58203,65 грн.; витрати на правову допомогу - 5000 грн., а всього - 63203,65 грн.:

- з ОСОБА_6 - моральну шкоду 10 000 грн.

Представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову, оскільки повідомлення про ДТП було подано надано після спливу визначеного законом 30-денного строку, 10.02.2015 року, представником власника пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності. Заяву про страхове відшкодування потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, подано не було, а тому у страховика відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування. Крім того, зазначив, що у відповідності до Дослідження від 15.06.2015 року, виконаного на замовлення страховика ТОВ «Гарант-Асістанс», матеріальний збиток, завданий власнику пошкодженого автомобіля складає 17613,40 грн. Також вказує, що згідно довіреності позивач не уповноважений отримувати страхові відшкодування за договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також представником надано до суду заяву про застосування строків позовної давності. На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив про те, що він неодноразово звертався до представника ПАТ «Оранта» із відповідною заявою. У відповідь йому повідомлялось, що його питання розглядається та/або повідомлядося про необхідність подання додаткових матеріалів. Факт звернення підтверджується повідомленням про ДТП від 08.12.2014 року за № 805, від 10.02.2015 року за №179, заявою від 10.02.2015 року за № 10331 та листом НАСК «Оранта» від 16.04.2015 року, зі змісту якого вбачається, що позивачем подавалась заява про виплату страхового відшкодування.

Також зазначив, що відповідно до наданих повноважень за довіреністю має право отримувати виплату страхового відшкодування.

Щодо строку звернення до суду зазначив, що витрати по відновленню автомобіля він здійснив у грудні 2016 року, а всі розрахунки заборгованості проведені з 01.01.2017 року, а тому вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Вказав, що про порушення своїх прав стало відомо в квітні 2015 року, коли страхова компанія своїм листом фактично відмовила у виплаті страхового відшкодування. Просив поновити строк позовної давності, оскільки сама подія ДТП мала місце 05.12.2014 року.

Ухвалою суду від 03.04.2018 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_7.

Ухвалою суду від 25.09.2018 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано з ПАТ «НАСК «Оранта» належним чином засвідчену заяву ОСОБА_4 про виплату страхового відшкодування.

У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, наведених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлений ним позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, підійшов формально до вивчення обставин справи, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що до суду звернувся із позовом не про виплату страхового відшкодування, а про відшкодування коштів, фактично понесених на відновлювальний ремонт, тобто збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою. Суд не звернув уваги, що згідно до наявних у справі документів позивач перед цим звертався до ПАТ «НАСК Оранта» із аналогічною заявою, однак остання помилково вимагала звернення безпосередньо власника автомобіля і саме таку позицію було викладено цим відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Судом не обґрунтовано відмовив у стягненні коштів із співвідповідача ОСОБА_6, який повинний відповідати відповідно до ст. 1194 ЦК України. Не вирішено питання про розподіл судових витрат.

Звертає увагу, що позовну заяву подано про відшкодування заподіяної майнової шкоди, а не як помилково вважає суд першої інстанції про виплату страхового відшкодування, суд помилково керувався нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказав, що він отримав право на відшкодування майнової шкоди з того моменту як він фактично поніс пов'язані з ремонтом ушкодженого автомобіля витрати, тобто з моменту оплати за відновлювальний ремонт, який був проведений спеціалізованим СТО. Зазначив, що об'єм робіт і розмір ушкодження відповідають виявленим експертом страхової компанії та зроблені за ціною менше ніж у офіційного дилера.

У відзиві на скаргу представник ПАТ «НАСК «ОРАНТА»» просить скаргу відхилити і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

На обгрунтування послався на доводи, які були наведені у вищевказаному відзиві на позов стосовно подання заяви про отримання страхового відшкодування не уповноваженою особою та зі спливом визначеного азконом 30-денного строку для її подання.

Також вказав, що надана власником ушкодженого автомобіля, третьою особою ОСОБА_7, довіреність ОСОБА_4 на право експлуатації на використання цього автомобіля не уповноважувала ОСОБА_4 отримувати страхові відшкодування за договорами цивільно-праової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії зазначеної довіреності сплив 22.04.2016 року.

Крім того, на день звернення до суду з позовом вже сплив трирічний строк позовної давності, яку слід відраховувати з дати ДТП, 05.12.2014, про застосування наслідків спливу якої в суді першої інстанції було заявлено представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА»».

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, 146407 грн. 30 коп., без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в цілому відповідає.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладеного договір страхування (подати допомогу, виконати послуги тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що 05.12.2014 року о 17:30 год. ОСОБА_6 керував автомобілем Skoda Roomster державний номер НОМЕР_6 по вул.Бакуліна в м.Харкові, повертаючи ліворуч на пр.Леніна на сигнал світлофору, що дозволяє рух, не дав дорогу автомобілю Samand LX, державний номер НОМЕР_4, який рухався у зустрічному напрямку руху прямо та допустив з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим заподіяно матеріальну шкоду.

На підставі довіреності від 22 квітня 2011 року ОСОБА_4 на той день мав право володіти, користуватися і розпоряджатися транспортним засобом марки Samand LX, державний номер НОМЕР_5, який зареєстрований на ім'я ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Також цією довіреністю надано право ОСОБА_4, керувати, подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, отримати поліси страхування, одержувати та сплачувати по цим полісам грошові суми у розмірах згідних із калькуляціями та за домовленістю, та виконувати інші дії, пов'язані з викоанням цієї довіреності (а.с.23).

Чинною постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.01.2015 року ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_6 відповідно до полісу №АІ/3953209 була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», ліміт страхового відшкодування за шкоду здоров'ю встановлений у 100000,00 гривень, майну 50000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн. Строк дії з 24.10.2014 року до 23.10.2015 року.

На підтвердження суми завданої майнової шкоди позивачем надано до суду акт виконаних робіт № 154 від 13.12.2016 року, наданий фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8, згідно якого позивачем сплачено останньому суму коштів у розмірі 49830 грн. (а.с.31). Те, що зазначена сума була сплачена підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 13.12.2016 р.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до положень ст.6 ЗУ «Про обов'язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обовязком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов'язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов'язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов'язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов'язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом певного строку з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує певним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Відповідно до п.33.1 ст.33 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. Невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно вимог п.35.1, 35.2 ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну.

Згідно ст.37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ДТП в ході якої позивачу було завдано шкоду мала місце 05.12.2014 року. 08.12.2014 року позивачем подано на адресу ПАТ «НАСК «Оранта» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. 10.02.2015 року ОСОБА_7, як власником транспортного засобу також подано до ПАТ «НАСК «Оранта» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У відзиві на позову заяву, а також в судовому засіданні представник відповідача зазначає, що позивач не звертався до страховика з заявою про виплату страхованого відшкодування у зв'язку з ДТП.

Ухвалою суду від 25.09.2018 року було витребувано з ПАТ «НАСК «Оранта» належним чином засвідчену заяву ОСОБА_4 про виплату страхового відшкодування або інформацію щодо подання (або неподання) такої заяви ОСОБА_4

На виконання зазначеної ухвали Харківською обласною дирекцією ПАТ НАСК «Оранта» була надіслана відповідь, відповідно до якої заяву про страхове відшкодування потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання страхового відшкодування подано не було.

Згідно листа ВАТ НАСК «Оранта» від 10.02.2015р. (а.с. 28) в якому зазначено, які документи необхідно подати останнім для виплати йому страхового відшкодування та документи, які вже подані ОСОБА_4 графі «заява про страхову виплату потерпілого» не міститься жодного позначення про подання заяви останнім. Цей лист ОСОБА_4 отримав особисто під підпис та був ознайомлений з його змістом, про що зазначив у судовому засіданні, а отже був обізнаний, що ним не подана заява про страхову виплату.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що суду не надано доказів того, що позивач, у відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звертався до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування, тому його право, за захистом якого він звернувся, відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» не порушено, а позов в частині стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача 58203,65 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. - не підлягав задоволенню. Викладенні в позові обставини справи на які посилається позивач нічим не підтверджуються.

Врахувавши характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням майна, вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., що відповідає вимогам ст. 1167 ЦК України, а також роз'ясненням, даним в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд апеляційної інстанції в цілому погоджується з висновками районного суду.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Нормою ч. 4 ст. 82 ЦПК України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із листа Начальника управління врегулювання ПАТ «НАСК «Оранта» від 10.04.2015 року № 09-03-09/5843 на адресу ОСОБА_9 та ОСОБА_6 вбачається, що 10 лютого 2015 року відбулося звернення до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій міститься інформація про настання страхового випадку 05.12.2014 р. за участю забезпеченого транспортного засобу Skoda державний номер НОМЕР_6. З огляду на ненадання певних документів (страхувальником - постанови суду; потерпілим - постанови суду, заяви про виплату страхового відшкодування готівкою через «Правекс-Банк» на ім'я власника транспортного засобу, копії паспорта власника транспортного засобу Samand державний номер НОМЕР_4 ОСОБА_7, надання транспортного засобу на огляд) - до надання вказаних документів у ПАТ «НАСК «Оранта» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування (а.с. 91).

Згідно п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які

надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Всупереч передбаченого у ст.ст. 12,81 ЦПК України процесуального обов'язку ОСОБА_10 не надав доказів про те, що він виконав вимоги ПАТ «НАСК «Оранта»» про надання додаткових документів, які відповідають положенням п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про наявність у нього повноважень без довіреності від власника автомобіля отримувати страхове відшкодування, які він обґрунтував правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 753/2541/16-ц. Посилання на вказану постанову у даній справі є безпідставним з огляду на відмінність обставин цієї справи. У позивача по справі, яка була переглянута Верховним Судом України, на відміну від цієї справи, була довіреність на право у випадку спричення автомобілю пошкодження іншими особами внаслідок ДТП чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час керування автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки, укладати якщо в тому буде необхідність, від його імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми у розмірах згідно з калькуляціями, актами, експертними висновками тощо (а.с. 145).

Як вбачається із довіреності від 22 квітня 2011 року, яка була видана на п'ять років, третя особа ОСОБА_7 уповноважив позивача ОСОБА_4 представляти його інтереси в органах ДАІ або будь-яких інших установах, підприємствах, організаціях, незалежно від підпорядкування та форм власності, з усіх без винятку питань, пов'язаних із експлуатацією та користуванням належним йому автомобілем НОМЕР_7. Для чого представнику надається право керувати автомобілем, подавати та одержувати відповідні документи, включаючи всі дозволені законом договори страхування власника транспортного засобу, отримати поліси страхування, одержувати та сплачувати по цим полісам грошові суми у розімірах, згідно із калькуляцією та за домовленістю та виконувати всі інші дії, пов'язані із виконанням цієї довіреності (а.с. 82).

У даному випадку спірними є страхові виплати не за договором.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України:

1. За договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

2. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Згідно ст. 1001 ЦК України договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

Серед передбачених у довіреності повноважень не зазначено право позивача від імені власника пошкодженого під час ДТП автомобіля Samand одержувати належне потерпілій особі страхове відшкодування, яке сплачується на підставі договорів страхування, укладених третіми особами в інтересах потерпілого.

Тому, за відсутності доказів про виправлення недоліків заяви про отримання страхування не можна вважати, що вона була належним чином подана до страхової компанії. Внаслідок цього для позивача настають негативні правові наслідки, передбачені у п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про те, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), про що зазначила страхова компанія у своїх запереченнях проти позову. Згідно до правової позиції, яка була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 вказаного Закону України № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Крім того, позивач поніс грошові витрати на ремонт ушкодженого під час ДТП автомобіля НОМЕР_7, чим він обґрунтував свої позовні вимоги, 13 грудня 2016 року, тобто вже після спливу строку дії зазначеної довіреності, яка припинила свою чинність 22 квітня 2016 року. При цьому у справі відсутні докази щодо правових підстав, на підставі яких позивач на день сплати зазначеної суми за ремонт автомобіля діяв в інтересах його власника.

Відповідно до п. 1.3. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Таким чином, оскільки позивач на день, коли він фактично поніс пов'язані з ремонтом ушкодженого автомобіля витрати, який був проведений спеціалізованим СТО, вже не здійснював ніяких повноважень від іменті власника цього майна, то у розімінні вказаних норм ст.ст. 1166, 1194 ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він не є потерпілою особою, яка має право на відшкодування майнової шкоди або отримання страхового відшкодування.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів погоджується з висовком суду першої інстанції, що з врахуванням доведеності вини відповідача ОСОБА_6 у пошкодженні в результаті ДТП 05.12.2014 року довіреного позивачу ОСОБА_4 автомобіля Samand, внаслідок чого позивач до 22 квітня 2016 року не зміг користуватися цим автомобілем, йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях позивача та порушення нормальних (звичних) умов проживання останнього у своєму повсякденному житті.

Внаслідок такої неправомірної поведінки відповідача ОСОБА_6, позивач був вимушений витрачати свій вільний час на організацію усунення наслідків свого порушеного права і був обмежений у можливості користуватися автомобілем проводити свій вільний час іншим чином, ніж звичайно, а також зазнав негативних емоційних хвилювань, які виявились у переживаннях з приводу неможливості користування транспортним засобом, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя та зміни його звичного способу, що потребувало часу і матеріальних витрат та в свою чергу призвело до зайвих хвилювань.

Виходячи із засад розумності та виваженості, з врахуванням тривалості часу моральних страждань, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку, що моральна шкода підлягає задоволенню частково з урахуванням обставин справи, що мають істотне значення з врахуванням принципу справедливості на суму 5000 гривень, що дійсно можна вважати справедливою сатисфакцією позивачу спричинених відповідачем ОСОБА_6моральних страждань.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що оскаржуване рішення ухвалене із додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 06 травня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.Ю.Тичкова.