справа №619/1231/19
провадження №2/619/719/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2019 року Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді Остропілець Є.Р.
за участю секретаря судового засідання Жорняк А.Ю.,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області «Про захист прав на вільне пересування та вільне залишення території України»,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про захист прав на вільне пересування та вільне залишення території України.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03.09.2013 року Красноперекопським міськрайонним судом АР Крим було прийнято заочне рішення по справі №110/3601/13-ц, відповідно до якого з позивача на користь відповідача було стягнуто суму боргу за договором позики 384931,28 грн. та суму судових витрат у розмірі 3441 грн., а всього 388372,28 грн.
Рішення суду набрало чинності.

28.10.2013 року відповідачем до ВДВС Красноперекопського МРУЮ АР Крим було подано заяву про відкриття виконавчого провадження, а також заяву про звернення державного виконавця до суду з поданням про обмеження позивача в праві виїзду за межи України.

01.11.2013 року ВДВС Красноперекопського МРУЮ АР Крим було відкрито виконавче провадження №40483663.

03.11.2013 року позивач у добровільному порядку виконав рішення Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим по справі №110/3601/13-ц та сплатив відповідачу суму у розмірі 388372,28 грн.

Доказом сплати є копія розписки та копія заяви, які додаються до цього позову. Оригінали доказів знаходяться у розпорядженні позивача, копії доказів маються у відповідача.

Не зважаючи на добровільне виконання позивачем рішення суду, відповідач з невідомих причин не надав державному виконавцю ВДВС Красноперекопського МРУЮ АР Крим заяву про закриття виконавчого провадження, яку підписав власноруч та зобов`язався надати до ВДВС Красноперекопського МРУЮ АР Крим.

19 грудня 2013 року Красноперекопським міськрайоним судом АР Крим було винесено Ухвалу по справі №110/5570/13-ц, якою подання державного виконавця ВДВС Крсноперекопського МРУЮ про обмеження позивача в праві виїзду за кордон України було задоволено.
Позивач про наявність ухвали по справі №110/5570/13-ц обізнаний не був.
Лише у 2018 році позивачу при перетинанні державного кордону України стало відомо про наявність тимчасової відмови у виїзді його за кордон відповідно до вимог Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України».
25.05.2018 року з листа Міністерства Юстиції України позивачу стало відомо про наявність ВП №40483663 від 01.11.2013 року, яке відповідно до п.4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 року №512/5 знаходиться на теперішній час в автоматизованій системі у ВПВРУ ДВС ГТУЮ у Херсонській області в зв`язку з тимчасовою окупацією території АР Крим.
На теперішній час ОСОБА_1 позбавлений права на вільне залишення території України.

Позивач просить суд відновити порушене право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 на вільне пересування та вільне залишення території України та Скасувати заборону на вільне пересування та вільне залишення території України, яке застосовано до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 відповідно до Ухвали Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 19 грудня 2013 року по справі №110/5570/13-ц та направити її до виконання до Державної Прикордонної служби України.

Позивач в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив позов задовольнити. Розгляд справи просив проводити без фіксації технічними засобами та у його відсутність, в заочному судовому засіданні, що суд вважає за можливе.
Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином.
Суд вважає за можливе слухати справу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування технічними засобами в заочному судовому засіданні.
Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі.

Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України : кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 03.09.2013 року Красноперекопським міськрайонним судом АР Крим було прийнято заочне рішення по справі №110/3601/13-ц, відповідно до якого з позивача на користь відповідача було стягнуто суму боргу за договором позики 384931,28 грн. та суму судових витрат у розмірі 3441 грн., а всього 388372,28 грн.

Рішення суду набрало чинності.

28.10.2013 року відповідачем до ВДВС Красноперекопського МРУЮ АР Крим було подано заяву про відкриття виконавчого провадження, а також заяву про звернення державного виконавця до суду з поданням про обмеження позивача в праві виїзду за межи України.

01.11.2013 року ВДВС Красноперекопського МРУЮ АР Крим було відкрито виконавче провадження №40483663.

03.11.2013 року позивач у добровільному порядку виконав рішення Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим по справі №110/3601/13-ц та сплатив відповідачу суму у розмірі 388372,28 грн.

Доказом сплати є копія розписки та копія заяви, які додаються до цього позову. Оригінали доказів знаходяться у розпорядженні позивача, копії доказів маються у відповідача.

Не зважаючи на добровільне виконання позивачем рішення суду, відповідач не надав державному виконавцю ВДВС Красноперекопського МРУЮ АР Крим заяву про закриття виконавчого провадження, яку підписав власноруч та зобов`язався надати до ВДВС Красноперекопського МРУЮ АР Крим.

19 грудня 2013 року Красноперекопським міськрайоним судом АР Крим було винесено Ухвалу по справі №110/5570/13-ц, якою подання державного виконавця ВДВС Крсноперекопського МРУЮ про обмеження Позивача в праві виїзду за кордон України було задоволено.
Позивач про наявність ухвали по справі №110/5570/13-ц обізнаний не був.
Лише у 2018 році позивачу при перетинанні державного кордону України стало відомо про наявність тимчасової відмови у виїзді його за кордон відповідно до вимог Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України».
25.05.2018 року з листа Міністерства Юстиції України позивачу стало відомо про наявність ВП №40483663 від 01.11.2013 року, яке відповідно до п.4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 року №512/5 знаходиться на теперішній час в автоматизованій системі у ВПВРУ ДВС ГТУЮ у Херсонській області в зв`язку з тимчасовою окупацією території АР Крим.
На теперішній час ОСОБА_1 позбавлений права на вільне залишення території України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування та право вільно залишити територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, є одним із суттєвих елементів конституційно-правового статусу, а також індивідуальної свободи людини і громадянина. Його належне законодавче забезпечення є важливим завданням будь-якої демократичної держави.
Так, відповідно до п. 2 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. За п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Україна приєдналася до зазначених Пакту та Протоколу, які стали частиною її національного законодавства.
За ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо: він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю; діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення; він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи); він свідомо сповістив про себе неправдиві відомості; щодо нього подано цивільний позов до суду; він перебуває під адміністративним наглядом міліції.
Наведені обмеження мають тимчасовий характер і діють протягом встановленого строку або зникнення підстав їх встановлення.
Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Право на вільне пересування віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК).
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.
Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.
Законодавством передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за сам факт наявності невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Під поняттям ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.
Так, на момент звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен відбутися і бути наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01 лютого 2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Позивач не ухилявся від виконання зобов`язань, покладених нього рішенням суду, а навпаки у добровольчому порядку їх виконав, про що свідчить заява та розписка підписана Відповідачем власноруч.
Позивач вважає, що Відповідач своїми діями (бездіяльністю) не зверненням до ВДВС Красноперекопського МРУЮ АР Крим з заявою про закриття виконавчого провадження порушив немайнове право Позивача на вільне пересування передбачене ст. 313 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч. 17 ст. 28 ЦПК України Позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.
Оскільки порушення немайнових прав Позивача пов`язано відбувалося в АР Крим на тимчасово окупованої території України із збройною агресією Російської Федерації позов пред`являтися за місцем проживання позивача, а саме до Дергачівського районного суду Харківської області.

Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ст. ст. 269, 313 ЦК України, керуючись ст. ст. 28, 77-81, 89, 247, 263- 265 , 281, 354, 441 ЦПК України суд, п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 2 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 33 Конституції України суд, -

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Відновити порушене право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 на вільне пересування та вільне залишення території України.

Скасувати заборону на вільне пересування та вільне залишення території України, яке застосовано до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 відповідно до ухвали Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 19 грудня 2013 року по справі №110/5570/13-ц та направити її до виконання до Державної Прикордонної служби України.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 768, 40 грн.

Заочне рішення може бути скасоване Дергачівським районним судом Харківської області шляхом подачі відповідачем письмової заяви про його перегляд в 30-денний термін з дня отримання копії рішення, а позивачем в загальному порядку шляхом подачі в 30-денний термін до Харківського апеляційного суду апеляції з моменту оголошення рішення, а в разі відсутності особи, яка бере участь у справі при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Є. Р. Остропілець