Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 754/10382/18

провадження № 61-48901св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року в складі судді Болотова Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що визначений рішенням суду розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) є для нього на даний час надмірним, оскільки у 2018 році він зареєстрував шлюб з ОСОБА_8, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син - ОСОБА_8. На даний час його дружина є непрацездатною, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, таким чином у нього на утриманні окрім сина ОСОБА_7 перебувають його дружина та син ОСОБА_9.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просив змінити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_7, визначений рішенням Деснянського районного суду

м. Києва від 27 квітня 2018 року, шляхом зменшення до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Змінено розмір стягнення аліментів, встановлений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зобов'язано стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 20 листопада 2018 року ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду

м. Києва від 24 жовтня 2018 року повернуто без розгляду на підставі підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Залишаючи без розгляду апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив з того, що апеляційна скарга подана безпосередньо до апеляційного суду, а не через суд першої інстанції, тобто з порушенням порядку її подання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для вирішення питання про відкриття провадження до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції порушив її гарантоване конституційне право на апеляційний перегляд судового рішення.

Відзив інших учасників справи на касаційну скаргу не подано

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно статті 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03,

§ 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд. Протилежне тлумачення норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України) матиме наслідком порушення судами статті 6 Конвенції ЄСПЛ в контексті «права на справедливий суд».

Відсутність на даний час Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи жодним чином не створює перешкоди учасникам провадження та апеляційному суду в поданні та прийнятті апеляційних скарг у паперовій формі безпосередньо до апеляційних судів.

Відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом. Також згідно з частинами 2, 3 статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, що б гарантувало особі право на безпосереднє звернення із апеляційною скаргою до апеляційного суду, яке визначене статтею 355 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи без певної мети для захисту якогось суспільного інтересу.

Тому висновок апеляційного суду заснований на помилковому тлумаченні підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України. Таким чином, при поверненні апеляційної скарги без розгляду, суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові

від 20 червня 2018 року у справі № 514/134/17 (№ 61-12112сво18).

За таких обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, а тому касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалу апеляційного суду від 23 листопада 2018 року скасувати і передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року скасувати, справу передати на розгляд до Київського апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило