ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/725/19 Справа № 204/6878/17 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Тітова 13» про усунення перешкод у здійсненні права власності на житлове приміщення шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності на житлове приміщення шляхом вселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що на підставі договору дарування від 27 червня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 і зареєстрованого в реєстрі за № 1807, вона є власником 68/100 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1. На підставі ордеру на жиле приміщення № 000308 від 12 квітня 1995 року, виданого Бюро по обміну жилих приміщень виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів, наймачем житлової кімнати площею 15,0 кв.м. к квартирі АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_1, яка зареєстрована за вказаною адресою з 04 липня 1995 року. Позивач вказувала, що вона зареєстрована у спірному житловому приміщенні з 24 травня 2004 року. З моменту набуття нею права власності на 68/100 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_3, тобто з 27 червня 2002 року і до теперішнього їй чинять перешкоди у проживанні у квартирі, відповідач ОСОБА_1 змінила замки на вхідній двері до квартири і не дає їй можливості користуватися належною їй частиною квартири. Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру, вона складається з: коридору-1 площею 23,3 кв.м., ізольованої жилої кімнати-2 площею 17,8 кв.м., ізольованої жилої кімнати-3 площею 15,0 кв.м., ізольованої жилої кімнати-4 площею 13,2 кв.м., санвузла-5 площею 4,9 кв.м., кухні-6 площею 8,5 кв.м., балкону-І площею 0,9 кв.м., балкону III площею 0,9 кв.м. Згідно довідки ДМБТІ № 11215 від 21 серпня 2017 року 32/100 частини спірної квартири, які складаються з жилої кімнати-3 площею 15,0 кв.м., не приватизовані відповідачем ОСОБА_1 і знаходяться у комунальній власності. Таким чином, на належні їй 68/100 частин квартири приходяться відповідно: жила кімната-2 площею 17,8 кв.м., жила кімната-4 площею 13,2 кв.м. У звязку з викладеним позивач просила вселити її до жилої кімнати-2 площею 17,8 кв.м., жилої кімнати-4 площею 13,2 кв.м. у квартирі АДРЕСА_4. (а.с.2-3, 18-19).

Ухвалою суду від 16 березня 2018 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_3 (а.с. 121).

Ухвалою суду від 11 квітня 2018 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_4 (а.с.132).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року позовні вимоги у ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Тітова 13» про усунення перешкод в здійсненні права власності на житлове приміщення шляхом вселення задоволено. Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_5, а саме до жилої кімнати-2 площею 17,8 кв.м. та жилої кімнати-4 площею 13,2 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір - по 213,33 грн. з кожного (а.с.145-148).

З таким рішенням, в частині стягнення судового збору у сумі 213,33 грн., не погодилася відповідач ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій, посилалася на те, що вона не є належним відповідачем у справі, оскільки не чинить жодних перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою, а тому просила рішення суду в частині стягнення з неї судового збору скасувати. В іншій частині рішення суду відповідачем ОСОБА_1 не оскаржується (а.с.159, 160).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 лише в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у сумі 213,33 грн., перевірка його законності та обґрунтованості здійснена в цих межах.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини квартири від 27 червня 2002 року є власником 68/100 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.83, 85).

Згідно ордеру на жиле приміщення від 12 квітня 1995 року відповідач ОСОБА_1 є квартиронаймачем комунальної квартири АДРЕСА_6 (а.с.8).

Відповідно до листа КП Дніпропетровське МБТІ від 16 лютого 2016 року відомості щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1, ОСОБА_6 відсутні; відсутні відомості щодо реєстрації права власності на 32/100 частини вищевказаної квартири (а.с.104).

У вказаній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.9, 14).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач посилалася на те, що відповідач ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у користуванні її власністю, не впускає її у квартиру, змінила замки на вхідних дверях квартири (а.с.2, 3, 18, 19).

Позивач зверталася до Чечелівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо вжиття заходів до ОСОБА_4, який чинить їй перешкоди у користуванні належною їй квартирою, заволодів її ключем від квартири (а.с.126).

Судом судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є колишнім чоловіком ОСОБА_1 і відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні та проживанні у спірній квартирі, власником 68/100 частин якої є позивач ОСОБА_2, та на підставі ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно оскарження рішення суду відповідачем ОСОБА_1 в частині стягнення з неї судового збору на користь позивача в розмірі 213,33 грн. слід зазначити відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір (в редакції, чинній на день звернення позивача до суду з позовною заявою) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із квитанції від 27 жовтня 2017 року, за звернення до суду із позовною заявою позивачем ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с.1).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні права власності на житлове приміщення шляхом вселення було задоволено (а.с. 145- 148).

Відповідно до стаття 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, суд першої інстанції виходив із вищевказаних норм закону, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 судового збору у сумі 213,33 грн.

При цьому зазначена сума судового збору правильно розрахована судом пропорційно до задоволених позовних вимог, як третина від сплаченої позивачем суми судового збору за подання позовної заяви, оскільки відповідачами у справі є ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (640 грн. : 3 = 213 грн. 33 коп. ).

Доводи апеляційної скарги зазначеного висновку суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги стосовно того що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді