МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 473/5099/18 Категорія 30
Провадження №22-ц/812/666/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2019 року, постановлене під головуванням судді Ротар М.М. в приміщенні суду о 13 год. 28 хв., у цивільній справі за позовом Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області (Миколаївський рибоохоронний патруль) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 15.05.2018 р. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 473/1389/18 відносно ОСОБА_2, згідно з яким останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 85 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що 24.04.2018 року відповідач, перебуваючи на р.Південний Буг, біля смт. Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області займався виловом риби з берега у забороненому просторі, забороненим знаряддям лову - павуком, чим порушив п. 3.15, 4.11, 4.14.1 «Правил любительського та спортивного рибальства». В результаті чого відповідач незаконно виловив рибу: судак в кількості 3 одиниці, карась 1 одиниця, оселедець 5 одиниць, тарань 1 одиниця, лящ 7 одиниць, рибець 1 одиниця, чим заподіяв шкоду рибним запасам України на суму 3927 грн. Розрахунок збитків проведено за формулами: (кількість судака х 1 неоподаткований мінімум доходів громадян х 30), а саме 3х17х30 = 1530 грн.; (кількість карася х 1 неоподаткований мінімум доходів громадян х 1), а саме 1х17х1 = 17 грн.; (кількість оселедця х 1 неоподаткований мінімум доходів громадян х 10), а саме 5х17х10 = 850 грн.; (кількість тарані х 1 неоподаткований мінімум доходів громадян х 5), а саме 1х17х5 = 85 грн.; (кількість ляща х 1 неоподаткований мінімум доходів громадян х 10), а саме 7х17х10 = 1190 грн.; (кількість рибець х 1 неоподаткований мінімум доходів громадян х 15), а саме 1х17х15 = 255 грн. Загальна сума: 255 + 1190 + 85 + 17 + 850 + 1530 = 3927 грн. Проте, під час винесення постанови по справі, відповідно до ст. 40КУпАП судом не прийнято рішення про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями відповідача рибному господарству України.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача заподіяну ним внаслідок вчиненого адміністративного правопорушення майнову шкоду в сумі 3927 грн., а також судові витрати.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2019 року позов Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області (Миколаївський рибоохоронний патруль) задоволено повністю. Судом вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави заподіяну ним внаслідок вчиненого правопорушення майнову шкоду в сумі 3927 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача частково в розмірі 1190 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Позивач звернувся до суду із відзивом на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, судом встановлено, що 24.04.2018 року ОСОБА_1, знаходячись на річці Південний Буг, біля смт. Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області, займався виловом риби з берега у забороненому просторі, забороненим знаряддям лову - павуком, чим порушив п. 3.15, 4.11, 4.14.1, «Правил любительського та спортивного рибальства». В такий спосіб відповідач незаконно виловив рибу судак в кількості 3 одиниці, карась 1 одиниця, оселедець 5 одиниць, тарань 1 одиниця, лящ 7 одиниць, рибець 1 одиниця, чим заподіяв шкоду рибним запасам України на суму 3927 грн.

Вина відповідача підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 009297/547 від 24.04.2018 року та постановою судді від 15.05.2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 473/1389/18.

Відповідно до розрахунку шкоди, завданої рибним запасам України, діями відповідача була завдана шкода в розмірі 3927 гривні, яка розрахована відповідно до Постанови КМУ від 21.11.2011 року №1209.

Заперечення представника відповідача стосовно невірного нарахування розміру шкоди, суд до уваги не прийняв, оскільки жодного доказу, що відповідач здійснив вилов риби саме такого виду як зазначено у відзиві, суду не надано, крім того, відповідачем був особистого підписаний протокол № 009297/547 від 24.04.2018 року, в якому було зазначено перелік та вид риби, при цьому будь яких зауважень протокол не містить.

Тому дійшов висновку, що відповідач повинен сплатити позивачеві заподіяні збитки у зазначеному в позові розмірі.

Висновки суду відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, в тому числі і зазначеному в тексті рішення.

Як вже було зазначено, позивач просить стягнути з відповідача шкоду, що заподіяна відповідачем природним ресурсам України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, згідно ч. 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як випливає з припису даної правової норми, для застосування відповідальності за завдану майнову шкоду, необхідним є встановлення наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду.

Згідно ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про тваринний світ» користувачі об'єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку зобов'язані додержуватися встановлених правил, лімітів і строків використання об'єктів тваринного світу. За ст. 63 цього Закону порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Порушеннями за вказаним Законом є, зокрема, порушення правил використання тваринного світу, незаконне вилучення об'єктів тваринного світу з природного середовища, перевищення лімітів і порушення інших встановлених законодавством вимог використання об'єктів тваринного світу.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення

законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України ( ч.4 ст.63 Закону).

Незаконно добуті (зібрані) об'єкти тваринного світу, виготовлена з них продукція, знаряддя правопорушень підлягають безоплатному вилученню в установленому законом порядку. У разі вилучення незаконно добутих живих тварин повинні бути вжиті заходи щодо їх збереження, і за можливості - повернення у природне середовище.

За ст. 57 Закону України «Про тваринний світ» державний контроль у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими державними адміністраціями, сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із

здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і мисливського господарства та полювання, іншими державними органами відповідно до закону.

Порядок здійснення державного контролю за охороною, використанням і відтворенням тваринного світу визначається Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Законом, Законом України "Про мисливське господарство та полювання", іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів» посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Таким чином, управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області є територіальним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства і рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в районі діяльності. Отже, Миколаївський рибоохоронний патруль виступає від імені держави та діє в її інтересах.

Судом встановлено наявність складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, який перебуваючи на р. Південний Буг, біля смт. Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області займався виловом риби з берега у забороненому просторі, забороненим знаряддям лову - павуком, чим порушив п. 3.15, 4.11, 4.14.1 «Правил любительського та спортивного рибальства». Встановлено судом також шкідливий результат такої поведінки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою та вину особи, яка заподіяла шкоду.

Тобто, судом встановлено наявність всіх підстав для покладання на відповідача обовязку щодо відшкодування завданої ним державі шкоди.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди, судом правильно враховано Такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування(збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів, затверджені постановою КМУ № 1209 від 21.11.2011р.

Згідно постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2018р. та опису обєктів лову, вилучених у порушника, від 24.04.2018р., відповідач незаконно виловив рибу: судак в кількості 3 одиниці, карась 1 одиниця, оселедець 5 одиниць, тарань 1 одиниця, лящ 7 одиниць, рибець 1 одиниця.

В описі обєктів лову, вилучених у порушника, крім кількості виловленої відповідачем риби, зазначено також її вартість з урахуванням положень Такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування(збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів, затвердженої постановою КМУ № 1209 від 21.11.2011р.

Даний опис без заперечень підписаний відповідачем, що свідчить про те, що на час складання опису відповідач був згоден з його змістом, а отже і з визначенням ціни виловленої риби. Ніяких заперечень щодо різновиду виловленої риби також ним під час підписання опису зазначено не було.

Заперечуючи під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі проти того, що ним було виловлено не судак звичайний, не тарань плітка, не рибець звичайний та не чорноморсько - азовський прохідний оселедець, а інший різновид цієї риби, відповідач не зазначив який саме різновид зазначеної риби ним фактично був виловлений та в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх стверджень.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції також пояснив, що він не знає який саме різновид риби було виловлено відповідачем та констатував лише те, що зазначені назви виду риби в описі та постанові про притягнення до відповідальності відповідача, не співпадають з назвами видів цих риб, зазначеними в Таксах, затверджених постановою КМУ № 1209 від 21.11.2011р.

За таких обставин суд обґрунтовано при визначенні розміру шкоди виходив як з кількості виловленої відповідачем риби, зазначеній в постанові Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2018р. та опису обєктів лову, вилучених у порушника, від 24.04.2018р., так і з Такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування(збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів, затвердженої постановою КМУ № 1209 від 21.11.2011р.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги з цього приводу, не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Оскільки вина відповідача в грубому порушенні правил рибальства із застосуванням заборонених знарядь лову встановлена постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2018р. про притягнення його до адміністративної відповідальності, то доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не знав, що робить щось протизаконне, не впливають на правильність прийнятого рішення.

Не є підставою для зміни рішення суду також посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач на час здійснення вилову риби не працював, жив тільки за рахунок вирощеного на присадибній ділянці, а тому ловив рибу, щоб прокормити сімю, так як відповідач є працездатний, доказів не можливості працевлаштування на час скоєння правопорушення, з урахуванням того, що він з червня 2018 року працевлаштований, суду надано не було.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує також положення ч.1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» про те, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Тому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є субєктивним тлумаченням апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені надані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 18 квітня 2019 року