П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року

м. Харків

Справа № 641/4958/18

Провадження № 22-ц/818/778/19

Харківський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Бровченко І.О.,

суддів - Бурлака І. В., Колтунової А. І.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року в складі судді Чайки І. В.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/02-1/2203-06 від 15 березня 2006 року в розмірі 21726,38 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 15 березня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем по справі був укладений кредитним договір № 014/02-1/2203-06, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредитні кошти. В подальшому між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» був укладений договір про відступлення право вимоги, згідно умов якого до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 014/02-1/2203-06. 25 квітня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та позивачем по справі укладено договір відступлення право вимоги № 20170425, відповідно до умов якого, позивачу перейшло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі Боржників, в тому числі й до відповідача по справі .

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту, яка складає 21726,38 грн, а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір про відступлення права вимоги № 114/33 від 25 квітня 2017 року знаходиться у сторін ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «КІБ», тому товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не мало можливості надати до суду першої інстанції ні оригіналу, ні засвідченої копії договору про відступлення права вимоги від 25 квітня 2017 року. Апелянт вважає, що копія договору про відступлення права вимоги № 114/33 від 25 квітня 2017 року є достатнім доказом переходу права грошової вимоги від ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ПАТ «КІБ» за кредитним договором укладеним між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 , а копія витягу з договору відступлення права вимоги № 20170425 від 25 квітня 2017 року, яка була долучена позивачем до позовної заяви, є достатнім доказом переходу права грошової вимоги від ПАТ «КІБ» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором. Вказує на те, що зазначені договори недійсними не визнані, про фактичне переуступлення права вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» свідчить наявність у позивача всіх документів кредитної справи ОСОБА_1 . Судом першої інстанції залишено поза увагою повідомлення публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» за вих. № 001769120 від 12 травня 2017 року щодо факту переходу права грошової вимоги від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «КІБ» та від АТ «КІБ» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів на підставі яких ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» отримало право грошової вимоги до відповідача у зобов`язанні за кредитним договором №014/02-1/2203-06 від 15 березня 2006 року, укладеного з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у зв`язку з чим не можливо встановити, що ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» є належним кредитором (фактор) за договором відступлення права вимоги № 20170425 від 25.04.2017 року, укладеного з позивачем по справі, позивач не надав Додаток 1 до договору відступлення права вимоги від 25 квітня 2017 року, укладеного між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», в якому згідно до п. 2.1 вказаного договору повинний був наведений перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості Боржника на дату підписання Договору, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог позивача до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/02-1/2203-06 від 15 березня 2006 року.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 15 березня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 по справі був укладений кредитний договір №014/02-1/2203-06 від 15 березня 2006 року, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти, вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом. ( а.с.5-8).

25 квітня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20170425, предметом якого є передання ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» за плату, належні ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі Боржників ( Портфель заборгованості) ( а.с.16-17)).

Пунктом 1 договору визначено, що договір - цей Договір відступлення права вимоги разом зі всіма додатками, актами приймання-передачі, додатковими угодами (договорами) до нього.

Крім того, п. 2.1 вказаного договору встановлено, що перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості Боржника на дату підписання Договору зазначені в Додатку 1 до договору.

Підпунктом 9.1 п. 9 договору в якості додатку до договору зазначено Додаток № 1 «Форма попереднього реєстру боржників», Додаток № 2 «Форма реєстру боржників», Додаток № 3 «Форма повідомлення боржника про відступлення права вимоги», Додаток № 3-1 «Форма поручителя про відступлення права вимоги», Додаток № 4 «Акт приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги», Додаток № 5 «Форма заяви про заміну сторони судового провадження», Додаток № 5-1 «Форма заяви про заміну сторони виконавчого провадження», Додаток № 5-2 «Форма заяви про заміну сторони по справі та видачу нового виконавчого документу», Додаток № 6 «Форма акту щодо сплати штрафних санкцій».

Згідно наданого Витягу з Реєстру боржників до договору відступлення право вимоги № 20170425 від 25 квітня 2017 року, який був укладений між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та позивачем по справі вбачається , що в якості боржника зазначено ОСОБА_1 вказаний номер кредитного договору 014/02-1/2203-06 та загальна сума заборгованості за основною сумою боргу - 21726,38 грн (а.с. 18).

У вказаному витягу зазначено, що його сформував представник позивача. Відомостей про те, що сформований витяг відповідає оригіналу, останній не має, дата оформлення витягу відсутня, у зв`язку з чим він є не належним чином посвідченою копією первинного документу і тому його дійсно не можна вважати належним і достовірним доказом на підтвердження отримання позивачем права вимоги за Договором відступлення права вимоги, який за своїм змістом відповідає істотним умовам договору факторингу, ст. 1077 ЦК України.

Крім того, додатки до договору, як невід`ємні складові частини цього договору, зокрема, Форма попереднього реєстру боржників, Форма реєстру боржників, Акт приймання -передачі документації за договором відступлення права вимоги, в якості доказів суду не надані.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Згідно ч. 1ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Як свідчать матеріали справи, 12 травня 2017 року на адресу ОСОБА_1 направлене повідомлення публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний банк» про те, що 25 квітня 2017 року всі права вимоги Банку, отримані Банком на підставі договору про відступлення права вимоги укладеному Банком з АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 114/33 від 25 квітня 2017 року до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/02-1/2203-06 від 28 лютого 2006 року ( з усіма додатковими договорами та угодами до нього), укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», були відступлені товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». (а.с. 19).

Відповідно до копії повідомлення директора з операційних питань ТОВ «ФК «ЄАПБ»» на адресу ОСОБА_1 про те, що у відповідності до ст. ст. 1077, 1080, 1082 ЦК України на підставі договору факторингу № 20170425 від 25 квітня 2017 року, укладеного з публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний Банк», товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було отримано право вимоги її заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, відсотків (процентів) за користування кредитом, комісії, неустойки, штрафні санкції та інші можливі платежі за Кредитним договором № 014/02-1/2203-06 від 28 лютого 2006 року. У повідомленні вказано, що станом на 25 квітня 29017 року розмір заборгованості за вказаним Кредитним договором становить 21726,38 грн., а також - вимога сплатити суму заборгованості у вказаному розмірі за наведеними у повідомленні банківськими реквізитами (а.с. 20).

Разом із цим, позивач не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження відправлення на адресу відповідача зазначених повідомлень.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до ст.95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом . Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством . Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 8 1 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною першою ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1- 4 ст. 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 3, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До суду апеляційної інстанції генеральним директором товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» О.Р. Ревуновим подано заяву про долучення доказів, в якій на підставі ст. 81 ЦПК України просить прийняти копію договору відступлення права вимоги № 114/33 від 25 квітня 2017 року.

Відповідно до змісту договору відступлення права вимоги № 114/33 від 25 квітня 2017 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний банк» уклали договір про відступлення права вимоги.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. ст. 512-1519 ЦК України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату та приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у них (Портфель заборгованості).

Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання Договору зазначені в Додатку 1 до договору.

Додаток № 1 «Форма попереднього реєстру боржників» (пункт 9 договору).

Крім того, позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» копія договору відступлення права вимоги № 114/33 від 25 квітня 2017 року в якості доказу разом з позовом до суду подана не була, при цьому позивачем не було повідомлено суд, що відповідний доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, та причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; не подано доказів, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, про неможливість самостійно надати відповідні докази та клопотання про витребування доказів судом в суді першої інстанції позивач також не заявляв.

Копія договору відступлення права вимоги № 114/33 від 25 квітня 2017 року подана до суду апеляційної інстанції. Однак, вказані в договорі додатки, що є невід`ємною частиною договору, ні суду першої інстанції під час розгляду справи, ані суду апеляційної інстанції не надані. Разом із цим суд враховує, що апелянтом не було доведено, що у нього не було процесуальної можливості вчасно подати ці докази до суду першої інстанції у встановленому законом порядку та строки відповідно до вимог закону.

Також суд звертає увагу на те, що надана копія договору є дуже низької якості, прочитати текст та встановити його зміст в повному обсязі неможливо, також до договору додана копія документу, текст якого є нечитабельним, тому встановити його зміст суду не виявляється можливим. Додатки до договору підтверджуючі, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги АТ «КІБ» суду надано не було.

З огляду на викладене, а також, виходячи з положень ст. ст. 83, 367 ЦПК України, надані копії документів, а саме: копію договору відступлення права вимоги № 114/33 від 25 квітня 2017 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», та додаток до нього, які не були надані до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції в якості доказів прийняти не може.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовано обставини справи, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, є законним і обґрунтованим, і доводами апеляційної скарги не спростовується, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального праві, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Таке вирішення справи не перешкоджає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» повторно звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з такою ж позовною заявою із доданням необхідних для її розгляду доказами.

В контексті правилст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, тільки у випадках передбачених ч. 2 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 травня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді: І.В. Бурлака

А.І. Колтунова