Номер провадження: 22-ц/813/1047/19
Номер справи місцевого суду: 504/533/17
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: № 504/533/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

-головуючого судді - Заїкіна А.П.,

-суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

-за участю секретаря судового засідання - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідачі - 1) Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, 2) Державне підприємство «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес» про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, визнання незаконним та скасування запису в трудовій книжці про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, вирішення питання судових витрат, поновлення на роботі, за апеляційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, подану представником Семенюком Павлом Анатолійовичем, на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Барвенка В.К. о 13 годині 40 хвилин 08 травня 2018 року, повне рішення складено 11 травня 2018 року,

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який неодноразово уточнював, і остаточно просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19 січня 2017 року № 22-п про звільнення ОСОБА_4; 2) визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес» від 20 січня 2017 року № 7-к про звільнення ОСОБА_4; 3) визнати незаконним та скасувати запис від 26 січня 2017 року в трудовій книжці ОСОБА_4 (серії НОМЕР_1) про його звільнення з посади директора Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за наказом № 22-п від 19 січня 2017 року та наказу № 7-к від 20 січня 2017 року; 4) поновити ОСОБА_4 на посаді директора Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес»; 5) стягнути з Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; 6) стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_4 - 10 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди; 7) стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес» судовий збір; 8) допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за один місяць.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що 24.11.1995 р. він був призначений директором Південного Державного науково-виробничого центру «Прогрес», який 15.01.2013 року перейменовано у - Державне підприємство підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес» (далі - Підприємство).

Згідно із п. 1.1 Статуту Підприємства воно засновано на державній власності і належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - Уповноважений орган управління) та є державним комерційним підприємством.

Згідно із п. 7.3. Статуту Підприємства управління ним здійснюється директором, який призначається на посаду Уповноваженим органом управління шляхом укладення контракту, в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність директора, умови його матеріального забезпечення, звільнення з посади та інші умови найму за погодженням сторін.

12.05.2008 р. між ОСОБА_4 та Уповноваженим органом управління, в особі Міністра Новицького В.С., було укладено контракт № 3-25, відповідно до якого ОСОБА_4 призначено на посаду директора Південного державного науково-виробничого центру «Прогрес» на термін - з 12 травня 2008 року по 11 травня 2013 року.

18.12.2009 р. до вказаного контракту сторонами було укладено додаткову угоду № 147.

Після спливу строку контракту ОСОБА_4 не був звільнений із займаної посади, продовжував виконувати свої функціональні обов'язки, відтак трудові відносини продовжились на невизначений строк.

Згідно Указу Президента України «Про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України» від 31.05.2011 року № 634/2011 правонаступником Міністерства промислової політики України є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19 січня 2017 року № 22-п ОСОБА_4 був звільнений з посади директора Південного державного науково-виробничого центру «Прогрес» за фактом одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівника підприємства за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Підставою для винесення цього наказу стала доповідна записка департаменту управління державною власністю від 05.01.2017 р. № 3241-08/10, за змістом якої Уповноважений орган управління проінформований про можливі факти корупції та порушення вимог чинного законодавства, неналежне виконання ОСОБА_4 посадових обов'язків.

Наказом Південного державного науково-виробничого центру «Прогрес» № 7-к від 20 січня 2017 року припинені повноваження ОСОБА_4 як керівника підприємства. Запис про звільнення внесено до трудової книжки ОСОБА_4 26.01.2017 року.

ОСОБА_4 стверджує, що будь-якого одноразового грубого порушення своїх трудових обов'язків не вчиняв, ніяких негативних наслідків для підприємства не існувало і не існує.

Крім того, як стверджує ОСОБА_4, всупереч правилу п1 ст. 41 КЗпП України, Уповноважений орган управління в наказі від 19.01.2017 року № 22-п не зазначив відомостей про те, в чому саме полягало одноразове грубе порушення трудових обов'язків ОСОБА_4, не вказано характеру проступку, обставин, за яких проступок вчинений, чому саме цей проступок визнано грубим порушенням трудових обов'язків, в чому саме полягає завдана підприємству шкода.

ОСОБА_4 вважає, що за своєю правовою природою звільнення працівника з цих самих підстав є дисциплінарним стягненням, передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України. Уповноважений орган управління не зажадав від нього пояснень щодо вчиненого одноразового грубого порушення трудових обов'язків.

Також, ОСОБА_4 стверджує, що на порушення вимог Постанови КМ України від 09.10.2013 року № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради Міністрів АР Крим», головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови КМ України від 19.03.1993 року № 203» його звільнення не погоджено з Одеською обласною державною адміністрацією.

Таким чином, як стверджує ОСОБА_4 дисциплінарне стягнення та подальше його звільнення відбулося із порушення процедури, чим порушено його право на працю, відтак йому завдано моральної шкоди, яка полягає у сильних душевних стражданнях.

ОСОБА_4 зазначає, що за 53 роки свого трудового стажу він не мав жодного трудового дисциплінарного стягнення, його праця відмічена Президентом України, він має почесне звання «Заслужений працівник промисловості України», неодноразово нагороджувався грамотами Міністерства промислової політики України та Одеської державної обласної адміністрації.

Своє звільнення ОСОБА_4 вважає ганьбою, приниженням його авторитету у трудовому колективі підприємства, серед широкого кола колег, співробітників, знайомих, друзів, близьких людей.

Справедливою сатисфакцією завданої йому моральної шкоди ОСОБА_4 вважає суму у розмірі - 10 000 грн. (Т. 1, а. с. 3 - 9, 109, 182 - 188).

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник вимоги уточненого у лютому 2018 року позову підтримали повністю, просили його задовольнити за викладених у ньому підстав.

Представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України,позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. Послався на обставини, які викладені у відзиві на позов. Згодом представник подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес»у судове засідання не з'явився. Підприємство сповіщене про дату, час та місце його проведення сповіщене належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Заяв та клопотань не надало.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 травня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19 січня 2017 року № 22-п про звільнення ОСОБА_4 з посади директора Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес».

Визнано незаконним та скасовано наказ від 20 січня 2017 року № 7-к Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес» про звільнення ОСОБА_4 з посади директора Державного підприємства «Південний державний науково - виробничий центр «Прогрес».

Визнано незаконним та скасовано запис від 26 січня 2017 року в трудовій книжці ОСОБА_4 (серії НОМЕР_1) про його звільнення з посади директора Державного підприємства «Південний державний науково - виробничий центр «Прогрес» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за наказом № 22-п від 19 січня 2017 року Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, та за наказом № 7-к від 20 січня 2017 року Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес».

Стягнуто з Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі - 211 778,46 грн..

Стягнуто з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_4 - 10 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь держави судовий збір за вимоги в частині моральної шкоди в сумі - 1 600,00 грн..

Стягнуто з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес» судовий збір 640 грн. в рівних частках на користь держави.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_4 заробітку за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при звільненні Міністерство допустило порушення ч. ч. 1, 3 ст. 149 КЗпП України: - не відібрано письмових пояснень від працівника; - не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок. Суд першої інстанції також виходив з того, що жодних негативних наслідків укладеними договорами державі не заподіяно, відтак не може бути і причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) ОСОБА_4 та можливим наслідками. Отже, ОСОБА_4 не вчиняв одноразового грубого порушення в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відтак суд дійшов до висновку, що його звільнення відбулося із порушення закону. Також за правилом ст. 235 КЗпП України повністю мають бути задоволені позовні вимоги щодо поновлення ОСОБА_4 на посаді директора Державного підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес». Суд вважає, що вказаний позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є справедливим, розумним і співмірним заподіяним душевним стражданням(Т. 1, а. с. 246 - 251).

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд надав неправильну оцінку встановленим фактам, адже Мінекономрозвитку, як роботодавець, зазначив в своїй доповідній записці, яке саме грубе та одноразове правопорушення вчинив ОСОБА_4. Судом першої інстанції помилково встановлено, що за своїм змістом та характером листи ОСОБА_4 не є поясненнями щодо інкримінованого працівнику виявленого одноразового грубого порушення. Судом першої інстанції помилково встановлено, що укладені з корейською компанією договори є лише договорами про намір укласти основні договори із застереженням про подальше їх погодження на державному рівні, про що прямо зазначено в самих договорах. Судом першої інстанції помилково встановлено відсутність доказів того, що ОСОБА_4 намагався укласти договори з корейською компанією в інтересах третіх осіб, а відтак вказане твердження є лише припущенням, жодними доводами не підтверджене та голослівне. Не враховано судом те, що вчиняти будь-яких дій щодо майна підприємства позивач мав право виключно за згодою Мінекономрозвитку.

Міністерство у судове засідання представника не направило. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Заяв та клопотань не надало.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник - ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення за вказаного у відзиві обґрунтування.

Відзив на апеляційну скаргу Підприємства мотивовано тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим відповідно до доводів апеляційної скарги Міністерства. Крім того, суд невірно визначив суму компенсації за вимушений прогул. Поновити на посаді директора ДП ПНВЦ «Прогрес» позивача неможливо, оскільки цієї посади не існує.

Представник Підприємства у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи Підприємство сповіщалося належним чином. Причини неявки представника не повідомило.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення позовних вимог. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 43 Конституції України, ст. 21, 41, 148, 149, 235, 237-1 КЗпП України, Закон України «Про оплату праці» ) та процесуального (ст. ст. 258, 259, 263-265, 273, 315, 352, 354, п. п. 2, 4 ч.1 430 ЦПК України) права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

24.11.1995 року ОСОБА_4 призначений директором Південного Державного науково-виробничого центру «Прогрес», який 15.01.2013 року перейменовано у Державне підприємство підприємства «Південний державний науково-виробничий центр «Прогрес» (далі - Підприємство) (Т. 1, а. с. 10 - 12).

Згідно із п.1.1 Статуту Підприємства, це Підприємство засновано на державній власності і належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - Уповноважений орган управління) та є державним комерційним підприємством (Т. 1, а. с. 13 - 21).

Згідно із п. 7.3. Статуту Підприємства управління ним здійснюється директором, який призначається на посаду Уповноваженим органом управління шляхом укладення контракту, в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність директора, умови його матеріального забезпечення, звільнення з посади та інші умови найму за погодженням сторін.

12.05.2008 року між ОСОБА_4 та Уповноваженим органом управління, в особі Міністра Новицького В.С., було укладено контракт № 3-25, відповідно до якого ОСОБА_4 призначено на посаду директора Південного державного науково-виробничого центру «Прогрес» на термін з 12 травня 2008 року по 11 травня 2013 року (Т. 1, а. с. 22 - 25).

18.12.2009 року до вказаного контракту між тими ж самим сторонами було укладено додаткову угоду № 147(Т. 1, а. с. 26).

Після спливу строку контракту ОСОБА_4 не був звільнений із займаної посади, продовжував виконувати свої функціональні обов'язки, відтак трудові відносини продовжились на невизначений строк.

Згідно Указу Президента України «Про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України» від 31.05.2011 року № 634/2011 правонаступником Міністерства промислової політики України є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

ГУ контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки СБ України листом (з грифом «Для службового користування») проінформувало Мінекономрозвитку України про наявність передумов завдання шкоди інтересам держави на Підприємстві.

У ході опрацювання даного питання від підприємства отримано копії угод, які укладені підприємством за підписом ОСОБА_4 та корейською компанією «OHB Holdings», предметом яких було будівництво заводу по відновленню відпрацьованих електричних та акумуляторних батарей та будівництва сонячної електростанції.

За пунктом 1 Контракту від 12.05.2008 року № 3-25 ОСОБА_4 зобов'язаний безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством майна.

Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплено за підприємством на праві повного господарського відання.

Підприємство не має право безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом (п. 6.12. Статуту Підприємства).

Вчиняти будь - які дії щодо закріпленого за підприємством майна ОСОБА_4 може лише за погодженням з Уповноваженим органом управління.

У 2016 році Підприємство зверталось до Уповноваженого органу управління щодо можливості створення на базі Підприємства та корейської компанії спільного підприємства, що працює на основі державно-приватного партнерства.

Повторно документи щодо погодження цього питання до Уповноваженого органу управління не надходили.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19 січня 2017 року №22-п, ОСОБА_4 був звільнений з посади директора Південного державного науково-виробничого центру «Прогрес» за фактом одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівника підприємства за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (Т. 1, а. с. 27).

Підставою для винесення цього наказу стала доповідна записка департаменту управління державною власністю від 05.01.2017 року № 3241-08/10 за змістом якої Уповноважений орган управління проінформований про можливі факти корупції та порушення вимог чинного законодавства, неналежне виконання ОСОБА_4 посадових обов'язків (Т.1, а. с. 64 - 65).

Наказом Південного державного науково-виробничого центру «Прогрес» № 7-к від 20 січня 2017 року припинені повноваження ОСОБА_4 як керівника підприємства.

Запис про звільнення внесено до трудової книжки ОСОБА_4 26.01.2017 року.

Згідно довідки Підприємства заробітна плата ОСОБА_4 на посаді директора за останні два місяці складала - 19 685,70 грн. (у листопаді 2016 року - 9 714,50 грн., у грудні 2016 року -9 971,20 грн.), робочі дні - 44 (Т. 1, а. с. 32).

За змістом доповідної записки заступника директора департаменту управління державною власністю Кушнерик О.Ю. від 05.01.2017 року № 3241-08/10 правовою підставою для подальшого розірвання трудового контракту з ОСОБА_4 стали наступні порушення: - укладення завідомо невигідного договору з корейською компанією, за результатом якої буде здійснено передачу земель підприємства цій компанії та нарощування податкового боргу підприємства з метою визнання його неплатоспроможним; - використання ОСОБА_4 службового автомобіля у власних цілях під час відпустки; - умисне не оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки та нерухоме майно; - аналіз фінансово-господарської діяльності підприємства протягом 2015-2016 років, який свідчить про збитковість діяльності підприємства.

Крім того, в цій самій доповідній записці йдеться про те, що управлінням внутрішнього аудиту Мінекономрозвитку здійснено аналіз фінансово-господарської діяльності Підприємства, та за його результатами встановлено, що Підприємство протягом останніх двох років є збитковим (збитки станом на 01.01.2016 року склали - 874,0 тис. грн.)

Крім того, зазначено, що департаментом управління державною власністю було підготовлено службову записку від 05 квітня 2016 року № 3241-08/454 щодо розірвання контракту з ОСОБА_4.

Доповідна записка подана на розгляд Міністру економічного розвитку і торгівлі України Айварасу Абромавичусу. Водночас службова записка залишена без розгляду.

05.04.2016 року заступником директора департаменту управління державною власністю та розвитку промисловості - начальником управління діяльності суб'єктів господарювання, підпорядкованих Міністерству Малашок М. направлено за № 3241-05/454 доповідну записку Першому віце -прем'єр - міністру - Міністру економічного розвитку і торгівлі України Степану Кубіву, якою підтримано доповідну записку начальника управління внутрішнього аудиту від 30.03.2016 року, та висловлено пропозицію щодо розірвання контракту з ОСОБА_4.

Листом від 08.09.2016 року № 2202-14/28837-06 Мінекономрозвитку і торгівлі України просило Голову Одеської обласної державної адміністрації погодити звільнення ОСОБА_4 з посади керівника Підприємства. Лист отриманий Одеською обласною державною адміністрацією 13.09.2016 року (вхід. № 5442/02-41/01) (Т. 1, а. с. 44).

Відповідь з Одеської обласної державної адміністрації відповідно до п. 6 Порядку не надано, питання залишилось не розглянутим на рівні Департаменту «Агентства з питань інвестицій та розвитку» Одеської обласної державної адміністрації.

20.09.2016 року та 28.11.2016 року ОСОБА_4 надав уповноваженому органу контролю пояснення з приводу листа від 08.09.2016 року № 2202-14/28837-06 Мінекономрозвитку і торгівлі України (Т. 1, а. с. 61 - 62).

На лист ОСОБА_4 від 28.11.2016 року № 120, в якому він висвітлив наявність угод з крейською компанією, і просив надати принципову згоду на створення спільного підприємства, Мінекономрозвитку у своїй відповіді від 12.12.2016 року № 3904-05/39852-08 запропонувало надати концептуальну записку для її всебічного розгляду та надання рекомендацій щодо доцільності підготовки техніко-економічного обгрунтування здійснення державно-приватного партнерства (Т. 1, а. с. 124 - 126).

Рішення про звільнення ОСОБА_4 на підставі доповідної записки від 05.04.2016 року уповноваженим органом контролю не приймалось.

Надалі, 23.12.2016 року з ГУ контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки СБ України на адресу Мінекономрозвитку і торгівлі України надійшов лист від 19.12.2016 року № 8/1/2-17430 щодо передумов до завдання шкоди.

Листом від 06.01.2017 року № 2202-14/484-06, надісланого на адресу Одеської обласної державної адміністрації, Уповноважений орган управління просив погодити звільнення ОСОБА_4 за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. (Т. 1, а. с. 99).

Відповідь на лист 06.01.2017 року № 2202-14/484-06 Одеською обласною державною адміністрацією надана не була.

Між сторонами виникли трудові правовідносини щодо звільнення з роботи за ініціативою власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами;

Звільнення працівника з підстав п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачає визначення кола порушень трудових обов'язків, під які підпадають такі порушення, у яких ознакою грубості характеризуються усі факти, що характеризують їх склад - це і характер дії або бездіяльності працівника, і істотність наслідків порушення трудових обов'язків, і особливості причинного зв'язку між порушенням і його наслідками, і форми вини.

Отже, саме працедавець мав зазначити у наказі про звільнення обставини грубого одноразового порушення.

У наказі про звільнення від № 22-п від 19 січня 2017 року лише зазначено посилання на доповідну записку від 05.01.2017 року № 3241-08/10.

Таке звільнення є дисциплінарним стягненням і допускається з додержанням правил, встановлених ст. ст. 148, 149 КЗпП України.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що при звільненні допущено порушення ч. ч. 1, 3 ст. 149 КЗпП України. Не відібрано письмових пояснень від працівника, не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок.

За своїм змістом та характером листи ОСОБА_4 від 20.09.2016 року та від 28.11.2016 року не є поясненнями щодо інкримінованого працівнику виявленого одноразового грубого порушення.

Окрім того, Міністерство не довело суду факту користування ОСОБА_4 службовим автомобілем у власних цілях під час відпустки. Лист громадської організації, згідно із правилами ЦПК України, не є належним доказом цього факту, оскільки не містить беззаперечних відомостей (фактичних доказів) про використання ОСОБА_4 службового автомобіля у власних цілях, і твердження у цьому самому листі є голослівними. Уповноваженим органом управління, посадовими особами Підприємства даний факт в повній мірі не перевірений, тому суд вважає недоведеними ці доводи.

Навпаки, за змістом довідки за підписом головного бухгалтера Підприємства Лукашевич В.А. під час відпусток ОСОБА_4 подорожні листи на службовий автомобіль «Мітсубіші», НОМЕР_2, не виписувались, авансовий звіт за витрачення бензину не складався.

Крім того, на переконання суду, посилання у доповідній записці на умисне не оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки та нерухоме майно не виглядає явно одноразовим грубим порушенням умов контракту, а може бути самостійною підставою для вирішення питання пол звільнення із займаної посади.

Також суд першої інстанції вірно дійшов до переконання, що аналіз фінансово-господарської діяльності підприємства протягом 2015-2016 років, який за твердженням Міністерства свідчить про збитковість діяльності підприємства, не свідчить про разовий характер порушення, а може мати ознаки системного (тривалого) порушення, що не тягне за собою звільнення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Крім того, за змістом довідки головного бухгалтера Підприємства Лукашевич В.А. фінансові результати Підприємства за період з І кварталу 2015 року по 4 квартал 2016 року свідчать про наявність прибутку підприємства, що не може явно не свідчити про вжиття певних оздоровчих заходів його керівництвом.

Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_4 уклав завідомо збиткові договори з корейською компанією суд зазначає наступне:

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що ці договори є лише договорами про намір укласти основні договори, із застереженням про подальше їх погодження на державному рівні, про що прямо зазначено у цих самих договорах. Доказів того, що ОСОБА_4 намагався укласти ці самі договори в інтересах третіх сторін є лише припущенням, жодними доказами не підтверджені, отже є голослівними.

Крім того, доповідна записка органів СБУ не містить конкретних посилань на конкретні докази вчинення ОСОБА_4 явно небезпечних дій (бездіяльності), направлених на порушення економічної безпеки держави, підриву її авторитету, Доказів настання жодних негативних наслідків укладеними договорами державі не надано, а відтак не може бути і причинно- наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) ОСОБА_4 та можливим наслідками.

Будь-яких грубих порушень ОСОБА_4 не вчиняв, що встановлено зі змісту довідки профспілкового комітету Підприємства від 16 травня 2017 року № 61.

Будь-які корупційні правопорушення ОСОБА_4 не вчиняв, що встановлено судом зі змісту довідки Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області від 09.06.2017 року № 16-2287-17.

Отже, ОСОБА_4 не вчиняв одноразового грубого порушення в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відтак суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що його звільнення відбулося із порушення закону і відповідно його позовні вимоги законі, обгрунтовані відповідними доказами і підлягають задоволенню.

Не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи доводи апелянта про те, суд надав неправильну оцінку встановленим ним фактам, адже Мінекономрозвитку як роботодавець зазначив в своїй доповідній записці, яке саме грубе та одноразове правопорушення вчинив ОСОБА_4, судом першої інстанції помилково встановлено, що за своїм змістом та характером листи ОСОБА_4 не є поясненнями щодо інкримінованого працівнику виявленого одноразового грубого порушення, судом першої інстанції помилково встановлено, що договори укладені з корейською компанією є лише договорами про намір укласти основні договори із застереженням про подальше їх погодження на державному рівні, про що прямо зазначено в самих договорах, судом першої інстанції помилково встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_4 намагався укласти договори з корейською компанією в інтересах третіх осіб, а відтак вказане твердження є лише припущенням, жодними доводами не підтверджене та голослівне, не враховано судом те, що вчиняти будь-які дії щодо майна підприємства позивач мав право виключно за згодою Мінекономрозвитку.

Таким чином, апеляційна скарга Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, подана представником Семенюком Павлом Анатолійовичем, є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, подану представником Семенюком П.А., а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, подану представником Семенюком Павлом Анатолійовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 травня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття , однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року

Головуючий суддя: А.П. Заїкін

Судді: С.О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе