ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7799/18

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/245/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М., Бивалькевич Т.В.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 листопада 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів,

дата складання повного тексту судового рішення - 21 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 30.05.2018, згідно якого первісний кредитор - ОСОБА_2 передав новому кредитору - ОСОБА_3 грошові кошти (майнові права) до ТОВ «Інтрансавтострой» у розмірі 3972050,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.07.2003 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» і Приватним виробничо-комерційним підприємством «Інтрансавтострой» був укладений договір №012/03-1/071 про відкриття кредитної лінії на суму 229752,53 євро зі сплатою 13% річих строком до 24.07.2006 року.

28.03.2005 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» і Приватним виробничо-комерційним підприємством «Інтрансавтострой» був укладений договір №010/12/189 про відкриття кредитної лінії на суму 2000000,00 грн. зі сплатою 17% річних строком до 29.12.2005.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаними договорами, між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» і ОСОБА_2 були укладені договори поруки №012/03-1/071 від 24.07.2003, №010/12/189 від 28.03.2005.

На підставі договорів поруки №012/03-1/071 від 24.07.2003, №010/12/189 від 28.03.2005 рішеннями судів:

- від 07.08.2006 у справі №2-27/2006 з ОСОБА_2 на користь банку солідарно стягнута заборгованість у розмірі 257164,81 євро;

- від 07.08.2006 у справі №2-21/2006 з ОСОБА_2 на користь банку солідарно стягнута заборгованість у розмірі 2272675,76 грн.;

- від 12.07.2010 у справі 2-417/10 з ОСОБА_2 на користь банку солідарно стягнута заборгованість у розмірі 29716,66 євро;

- від 14.02.2011 у справі №2/2506/918/11 з ОСОБА_2 на користь банку солідарно стягнута заборгованість у розмірі 29716,66 євро.

На підставі вищевказаних судових рішень банком було пред'явлено до виконання виконавчі листи, які об'єднані у зведене виконавче провадження №53034886 і до цього часу перебувають на виконанні.

19.07.2010 ОСОБА_2, як засновник ТОВ «Інтрансавтострой» (відбулася реорганізація Приватного виробничо-комерційного підприємства «Інтрансавтострой»), прийняв рішення про припинення діяльності товариства.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2015 у справі №5028/21/39б визнано поточні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Інтрансавтострой» і повторно проведено реєстр вимог кредиторів у відповідності до ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з включенням до нього вимог, зокрема: АТ «Райффайзен Банк Аваль» (змінено найменування) в розмірі 4726230,98 грн. окремо, як забезпечені заставою, 1248655,30 грн. в четверту чергу задоволення, 705911,77 грн. в шосту чергу задоволення.

Позивач просив задовольнити його позовні вимоги посилаючись на те, що:

- за договором про відступлення права вимоги від 30.05.2018 ОСОБА_2 передав безкоштовно у власність іншій особі належне йому на праві власності майно, на яке державним виконавцем було накладено арешт та встановлена заборона розпорядження ним, про що ОСОБА_2 було достовірно відомо;

- укладений ОСОБА_2 договір про відступлення права вимоги від 30.05.2018 всупереч вимогам закону спрямований не на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а для приховування належного йому майна, на яке може бути звернуто стягнення державним виконавцем за рішенням суду, що за правилами ст.215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України;

- договір про відступлення права вимоги від 30.05.2018 року порушує права та законні інтереси банку, оскільки у ОСОБА_2 відсутнє інше майно, на яке може бути звернуто стягнення для погашення заборгованості.

27.09.2018 згідно протоколу судового засідання, Деснянський районний суд м. Чернігова протокольною ухвалою здійснив заміну позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт»).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 листопада 2018 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Форінт» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Форінт» просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення (постанову), якою:

- задовольнити позов, визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 30.05.2018, згідно якого первісний кредитор - ОСОБА_2 передав новому кредитору - ОСОБА_3 грошові кошти (майнові права) до ТОВ «Інтрансавтострой» у розмірі 3972050,00 грн.;

- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати;

- в порядку ст.262 ЦПК України постановити окрему ухвалу у зв'язку з допущенням суддею Деснянського районного суду м. Чернігова Коверзневим В.О. порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права;

- застосувати заходи процесуального примусу до адвоката ОСОБА_5, а саме: постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з адвоката ОСОБА_5 у сумі 3-х розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (5286,00 грн.) з підстав зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджанню судочинству (п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права (ст.ст.2,4,5,77-79,81,89,263,265,442 ЦПК України) та неправильним застосуванням норм матеріального права (ст.ст.3,15,203,215,216,234,512 ЦК України, ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст.1,10,15,48 Закону України «Про виконавче провадження», ст.21 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Скаржник наголошує на тому, що договір про відступлення права вимоги від 30.05.2018 року є недійсним на підставі ст.ст.203,215,216,234 ЦПК України, так як ОСОБА_2 передав безкоштовно у власність іншій особі (своєму сину ОСОБА_3.) належне йому на праві власності майно, на яке державним виконавцем накладено арешт та встановлена заборона розпорядження ним, тобто договір спрямований не на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а для приховування належного боржникові майна (майнових прав), на яке може бути у встановленому законом порядку звернуте стягнення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити ТОВ «ФК «Форінт» у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.11.2018 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просив відмовити ТОВ «ФК «Форінт» у задоволенні апеляційної скарги, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.11.2018 залишити без змін та відмовити у застосуванні заходів процесуального примусу до адвоката ОСОБА_5

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набув прав кредитора та вимоги стягнення заборгованості за договором від 09.08.2018 №140/11/210 безпосередньо з ТОВ «Інтрансавтострой» та на підставі договору відступлення права вимоги від 30.05.2018 ОСОБА_2 передав співвідповідачеві ОСОБА_3 не конкретно визначене майно, а майнові права, на які можна звернути стягнення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд.

Перевіряючи аргументи скарги апеляційним судом встановлено наступне.

24.07.2003 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (кредитор) і ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки №012/03-1/071, за яким поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника - Приватного виробничого комерційного підприємства «Інтрансавтострой», які виникають з умов кредитного договору №012/03-1/071 від 24.07.2003 (а.с.8)

28.03.2005 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (кредитор) і ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки №010/12/189, за яким поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника - Приватного виробничого комерційного підприємства «Інтрансавтострой», які виникають з умов кредитного договору №010/12/189 від 28.03.2005 та всіх додаткових угод до нього (а.с.9).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07.08.2006 стягнуто солідарно з ТОВ «Інтрансавтострой» і відповідача ОСОБА_2 на користь Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» заборгованість за кредитним договором у сумі 2272675,76 грн; на підставі цього рішення 27.10.2006 районним судом видано виконавчий лист №2-21/2006 (а.с.10).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07.08.2006 стягнуто солідарно з ТОВ «Інтрансавтострой» і відповідача ОСОБА_2 на користь Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» заборгованість за кредитом у сумі 229751.96 євро; на підставі рішення 20.10.2006 районним судом видано виконавчий лист №2-27/2006 (а.с.12).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12.07.2010 стягнуто солідарно з ТОВ «Інтрансавтострой» і відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору в сумі 29716.66 євро; на підставі цього рішення 01.11.2010 районним судом видано виконавчий лист №2-417/10 (а.с.13).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.02.2011 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по відсоткам у сумі 12520.13 євро; на підставі рішення 18.05.2011 судом видано виконавчий лист №2/2506/918/11 (а.с.14).

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 15.05.2014 у справі №5028/21/39б (16/186б/85б) визнано банкрутом ТОВ «Інтрансавтострой», з наслідками, передбаченими ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції закону, що діє з 19.01.2013) та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців (а.с.16-18).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2015 року у справі №5028/21/39б (16/186б/85б) приведено реєстр вимог кредиторів ТОВ «Інтрансавтострой» у відповідність до вимог ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції з 19.01.2013 з включенням до нього вимог (а.с.19-22):

- Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області у розмірі 201007,26 грн. з віднесенням до третьої черги - 199077,54 грн., до шостої черги - 1929,72 грн.;

- ОСОБА_2 у розмірі 3225135,56 грн., з включенням їх до четвертої черги реєстру вимог кредиторів та у розмірі 746914,44 грн. з віднесенням до 6 черги задоволення;

- ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції у розмірі 1248655,30 грн. із задоволенням в четверту чергу та у сумі 705911,77 грн. із задоволенням у шосту чергу.

Включено окремо до реєстру вимог кредиторів вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції у розмірі 4726230,98 грн. як такі, що забезпечені заставою майна боржника і погашення яких здійснюється в позачерговому порядку за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення.

30.05.2018 між ОСОБА_2 (Первісний кредитор) та ОСОБА_3 (Новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги, за яким відповідно до пункту 1 на момент укладення даного договору Первісному кредитору належали права вимоги до ТОВ «Інтрансавтострой», сплатити кошти в загальній сумі 3972050,00 грн., (у тому числі 3225135,56 грн., з включенням їх до четвертої черги реєстру вимог кредиторів та 746914,44 грн. з віднесенням до шостої черги задоволення), що включали в себе (а.с.23):

1.1 право вимоги поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, на суму 200000,00 грн. (наявність у Первісного кредитора цього права вимоги до Боржника визнано ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.11.2011 у справі №16/186б/85б та включено до четвертої черги реєстру вимог кредиторів);

1.2. право вимоги за звітами про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт на суму 244050,00 грн. (наявність у Первісного кредитора цього права вимоги до Боржника визнано ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.11.2011 у справі №16/186б/85б та включено до четвертої черги реєстру вимог кредиторів);

1.3 право вимоги за договорами позики на суму 2781085,56 грн. (наявність у Первісного кредитора цього права вимоги до Боржника визнано постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2012 у справі №16/186б/85б та включено до четвертої черги реєстру вимог кредиторів);

1.4. право вимоги за договорами про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги на виплату заробітної плати на суму 83451,32 грн. (наявність у Первісного кредитора цього права вимоги до Боржника визнано ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2015 у справі №5028/21/39б (16/186б/85б) та включено до шостої черги реєстру вимог кредиторів);

1.5. право вимоги за звітами про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт на суму 663463,12 грн. (наявність у Первісного кредитора цього права вимоги до Боржника визнано ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2015 у справі №5028/21/39б (16/186б/85б) та включено до шостої черги реєстру вимог кредиторів).

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 договору про відступлення права вимоги від 30.05.2018, за домовленістю сторін Первісний кредитор передав Новому кредитору, а Новий кредитор прийняв усі права вимоги Первісного кредитора до Боржника, які перелічені в п.1 цього договору. Вказані в п.1 права вимоги перейшли до Нового кредитора у повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Моментом переходу права вимоги за цим договором є дата його укладання, тобто 30.05.2018.

З моменту укладення даного договору Новий кредитор стає кредитором за усіма зобов'язаннями, з яких виникли вказані в п.1 цього договору права вимоги, та одержав право замість Первісного кредитора вимагати від боржника виконання цих зобов'язань.

09.08.2018 АТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ТОВ «ФК «Форінт» (набувач) договір відступлення прав вимоги за договорами поруки №140/11/211 на підставі яких передав позивачу права вимоги стягнення заборгованості з ТОВ «Інтрансавтострой», що виникла за договорами кредиту від 24.07.2003 №012/03-1/071 та від 28.03.2005 №010/12/189, а також солідарного стягнення цієї ж заборгованості з відповідача ОСОБА_2, на підставі договорів поруки від 24.07.2003 № 012/03-1/071 та від 28.03.2005 №010/12/189 (а.с.94-105).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач як на правову підставу визнання договору про відступлення права вимоги недійсним посилався на ч.1,2,5 ст.203, ч.ч.1,3 ст.215, ст.234 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1 3,5,6 ст.203 ЦК України. Згідно із зазначеними вимогами зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

При цьому, правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 є солідарним боржником (поручителем) в межах виконавчих проваджень з примусового виконання рішень суду (від 07.08.2006 справа №2-27/2006, від 07.08.2006 справа №2-21/2006, від 12.07.2010 справа №2-417/10, від 14.02.2011 справа №2/2506/918/11), за якими первісним стягувачем (кредитором) виступав АТ «Райффайзен Банк Аваль».

09.08.2018 на підставі договору №140/11/210, АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало ТОВ «ФК «Форінт» право вимоги стягнення заборгованості з ТОВ «Інтрансавтострой», що виникла за договорами кредиту від 24.07.2003 №012/03-1/071 та від 28.03.2005 №010/12/189, а також солідарного стягнення цієї ж заборгованості з відповідача ОСОБА_2, на підставі договорів поруки від 24.07.2003 №012/03-1/071 та від 28.03.2005 №010/12/189.

Відповідно до ст.10,48 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, у тому числі, заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Однак, 30.05.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги, за яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 усі права вимоги до ТОВ «Інтрансавтострой», а саме: сплатити кошти в загальній сумі 3972050,00 грн., на які державним виконавцем було накладено арешт та встановлена заборона розпорядження ними, про що було достовірно відомо сторонам договору, тобто оспорюваний договір був укладений не для реального настання обумовлених ним правових наслідків, а для приховування належних майнових прав, на яке може бути у встановленому законом порядку звернуто стягнення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що договір відступлення права вимоги від 30.05.2018 порушує права і інтереси ТОВ «ФК «Форінт» та не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що є порушенням ч.ч.1,5 ст.203 ЦК України, та за правилами ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог шляхом визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 30.05.2018, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Форінт» просить постановити окрему ухвали у зв'язку з допущенням суддею Деснянського районного суду м. Чернігова Коверзневим В.О. порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції у випадку і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно з ч.10 ст.262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Однак, колегія суддів вважає, що підстави для поставлення окремої ухвали відносно судді суду першої інстанції відсутні, а помилкове вирішення спору по суті є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Разом з тим, колегія суддів також не вбачає правових підстав для застосування заходів процесуального примусу до адвоката ОСОБА_5 з підстав зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджанню судочинству (п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України), оскільки адвокат ОСОБА_5 упродовж розгляду справи добросовісно виконував свої обов»язки щодо захисту інтересів клієнта.

Відовідно до ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» слід стягнути по 1321 грн. 15 коп. судового збору з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 листопада 2018 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору задовольнити.

Визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 30 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтрансавтострой» в загальній сумі 3 972 050,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (бульвар Лесі Українки, буд.34, оф.212, м. Київ; ) по 1321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 15 коп. судового збору з кожного.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: