Справа № 461/6170/18 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/2965/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_1 , представника Львівської обласної

прокуратури - Заяць І.Є., представника Міністерства

юстиції України - Курси О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави України, в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Міністерство юстиції України про відшкодування 15000.00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову покликався на те, що старшим слідчим СВ прокуратури Львівській області В.Олініченком поводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 13.04.2018 року за №0000083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3.ст.365, ч.3 ст. 382, ч.2 ст. 366 КК України, у якому ОСОБА_1 визнано потерпілим, процесуальним керівником у межах даного провадження є прокурор Прокуратури Львівської області І.М.Шинкарчук. Кримінальне провадження стосується невиконання судових рішень, перевищення влади та службових повноважень, службове підроблення посадовими особами в межах кримінального провадження №0001476 по захопленню державного майна, яке вибуло з управління держави поза її волею та неповернене за рішенням судів Державі Україна, а також рухомого та нерухомого майна позивача, яке належало йому на праві власності, що спричинило шкоду в особливо великих розмірах, та в подальшому приховування злочину правоохоронним органом з метою, на думку позивача, отримання неправомірної вигоди. Вважає, що Прокуратурою Львівської області порушено вимоги Закону України «Про прокуратуру» та ст. 2 КПК України в частині швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду. Зазначав, що у вказаній справі не проведено жодних слідчих, процесуальних дій відповідно статті 94 КПК України, натомість, постановою слідчого кримінальне провадження закрито, яку позивач до сьогоднішнього дня не отримав. Однак, ухвалою слідчого - судді постанову слідчого скасовано, оскільки встановлено, що слідчим неналежно проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000083, останнім не виконано ряд слідчих дій. Позивач вважав, що такою бездіяльністю слідчого та прокурора йому завдано моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн., яка полягає у тому, що ОСОБА_1 був вимушений неодноразово звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, постійно з цього приводу переживав та отримував душевні страждання.

Оскаржуваним рішенням у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, покликається на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, долученими до позовної заяви, які підтверджують завдання йому моральної шкоди. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення суду про скасування постанови про закриття кримінального провадження у справі не виконано, що є триваючим порушенням та завдало йому моральної шкоди, а також своєчасного, незалежного та повного виконання рішення суду, передбаченого ст. 6 Конвенції. Враховуючи наведене просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Стягнути Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди - 15000 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 , на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора Заяць І.Є., представника Міністерства юстиції України Курси О.С. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частини 1, 2 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, давши оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідача, дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до роз`яснень п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом першої інстанції встановлено, що старшим слідчим СВ прокуратури Львівській області В.Олініченком поводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 13.04.2018 року за №0000083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3.ст.365, ч.3 ст. 382, ч.2 ст. 366 КК України, у якому позивача ОСОБА_1 визнано потерпілим, процесуальним керівником у межах даного провадження є прокурор Прокуратури Львівської області І.М.Шинкарчук.

За результатами проведення досудового розслідування 27 червня 2018 року постановою слідчого СВ прокуратури Львівській області В.Олініченка кримінальне провадження №0000083 від 13.04.2018 року закрито.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 13 серпня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ прокуратури Львівській області В.Олініченка від 27 червня 2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000083 від 13.04.2018 року, задоволено та скасовано вказану постанову.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач обґрунтовує несвоєчасним внесенням відомостей до ЄРДР, постановленням 27.06.2018 року слідчим слідчого СВ прокуратури Львівській області В.Олініченком постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000083 від 13.04.2018 року, тобто, бездіяльністю слідчого, невиконанням слідчим своїх службових обов`язків, незаконністю прийнятих ним процесуальних рішень, в подальшому скасованих суддею - слідчим.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправою є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки підставою для відшкодування моральної шкоди позивач зазначав бездіяльність працівників Прокуратури Львівської області в частині неналежного виконання ними своїх службових обов`язків, незаконність прийнятих ними процесуальних рішень, неправомірність прийняття слідчим постанови про закриття кримінального провадження, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичні особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує невнесенням відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також тим, що працівниками Прокуратури Львівської області не проведено слідчих дій в порушення Закону України «Про прокуратуру», порушено вимоги статті 2 КПК України та постановою від 27 червня 2018 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000083 13.04.2018 року.

Враховуючи обґрунтування позивачем позовних вимог, зазначені позивачем підстави для відшкодування моральної шкоди, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені, а те, що позивач не погоджується з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на оскарження рішення слідчого та звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 13 серпня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ прокуратури Львівській області В.Олініченка від 27 червня 2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000083 від 13.04.2018 року задоволено та скасовано вказану постанову.

Вірним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що скасування процесуального рішення слідчого або органу прокуратури не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, і ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вищезазначене свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого.

Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому працівниками Прокуратури Львівської області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

А відтак, не встановивши бездіяльності чи неправомірних дій працівників Прокуратури Львівської області, які є правовою підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , про відшкодування йому моральної шкоди на підставі ч. 1 ст. 1176 ЦК України, враховуючи відсутність підстав для відшкодування моральної школи позивачу на підставі ч. 6 ст. 1176 ЦК України, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Доводи апелянта про те, що задоволення його скарг на бездіяльність слідчого та скасовані судом процесуальні рішення слідчого, є безумовною підставою для відшкодування йому моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.05.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.