Справа № 755/972/19
"03" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
при секретарі Сіренко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 755/972/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та моральної шкоди,-
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 333 406,00 грн. та судові витрати.
Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно усного договору укладеного із відповідачем, з боку позивача замовлено розроблення програмного забезпечення вартістю 10 100,00 дол. США. Вказані кошти відповідачем було отримано, однак замовлені роботи не виконано, про що відповідачем власноруч 20.10.2017 року складено розписку.
Таким чином відповідач має повернути позивачу сплачений останнім аванс, що в еквіваленті з розрахунку офіційного курсу долара США на час складання позову (за 1 дол. США - 28,06 грн.) складає у розмірі 283 406,00 грн.
Крім цього, вказаними діями відповідачем позивачу було завдано моральні страждання, які полягають у відмові від виконання договору, витратами позивача додаткового часу на пошук іншого підрядника для розробки програмного забезпечення, моральних страждань через зусилля повернути кошти, що вплинуло на емоційний стан та виникнення емоційного стресу позивача, що в свою чергу порушило його звичайний уклад життя.
Розмір моральної шкоди позивачем оцінено у сумі 50 000,00 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 20,21).
12 лютого 2019 року судом задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції на 26.02.2019 року о 12.00 год., забезпечення якої доручено Київському районному суду м. Одеси (а.с. 29, 30).
Через відсутність відеоконференцзвязку в судовому засіданні 26.02.2019 року було оголошено перерву до 03.04.2019 року на 14.00 год.
За заявою представника позивача ОСОБА_3 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.03.2019 року проведення судового засідання 03.04.2019 року було призначеного у режимі відеоконференцзв'язку, забезпечення якого доручено Київському районному суду м. Одеси.
У призначений час Київський районний суд м. Одеси на зв'язок не вийшов, тому за технічних причин судове засідання за відеоконференцзв'язком проведене не було.
Представником позивача ОСОБА_3 суду була подана заява від 15.03.2019 року, у якій просив у випадку відсутності технічної можливості проведення судового засідання призначеного на 03.04.2019 ороку о 14.00 год. у режимі відеоконференції, розглянути справу за наявними матеріалами, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав.
З поданої представником позивача заяви не вбачається, що позивач заперечує проти заочного розгляду справи.
З урахуванням вищевикладеного судом постановлена ухвала від 03.04.2019 року про заочний розгляд справи, відповідно положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Як убачається зі змісту розписки датованої 20.10.2017 року, відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 10 100,00 дол. США на розробку програмного забезпечення (а.с. 4).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
З матеріалів справи встановлено, що між сторонами укладено договір підряду, за яким відповідач зобов'язувався на замовлення здійснити розробку програмного забезпечення, на виконання якого позивачем оплачені грошові кошти у розмірі 10 100 дол. США.
У наданій позивачу вищевказаній розписці від 20.10.2017 року відповідач зазначає, що ним не було реалізоване програмне забезпечення, у зв'язку з чим зобов'язувався повернути суму 10 100 дол. США.
ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 надсилав вимогу від 19.12.2018 року про повернення боргу, проте кошти сплачені на були (а.с. 12, 13).
Отже, судом встановлено, що відповідачем порушені умови укладеного з позивачем правочину, оскільки роботи з розробки програмного забезпечення виконано не було.
За нормою частини 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У спростування викладеного будь яких доказів відповідачем суду не надано.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Відповідно ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Позивач зазначає, що моральна шкода завдана йому протиправними діями відповідача у зв'язку відмовою останнього від виконання договору, через що позивач витрачав час на пошук іншого підрядника для розробки програмного забезпечення, зазнав моральних страждань через зусилля повернути кошти, що вплинуло на емоційний стан, виникнення емоційного стресу, порушило звичайний уклад життя позивача.
Як роз'яснено п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.
Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності.
З огляду на зазначене та обгрунтування вимог, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено у разі коли сторонами не визначено умовами правочину відшкодування моральної шкоди.
Крім того, позивач не надав суду будь яких доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань діями відповідача.
Доказуванню підлягають обставини щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі і доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України) та передбачено положеннями процесуального закону.
На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За нормами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За наведених обставин позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України також слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2 724 грн. 38 коп.
Керуючись ст. ст. 525, 526, 533, 610, 612, 626, 629, 837, 849 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 272 438 грн. 41 коп. та судовий збір у розмірі 2 724 грн. 38 коп., а всього суму 275 162 (двісті сімдесят п'ять тисяч сто шістдесят дві) грн. 79 коп.
У решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1, адреса проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_2, адреса проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Суддя Л.М.Виниченко