Єдиний унікальний номер: 448/1877/18
Провадження № 2/448/224/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11.04.2019 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Шегинській Л.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_1. Вказує, що у вищезазначеному будинку, крім неї (позивачки) зареєстровані та проживають: її дочка ОСОБА_5, внуки ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також зареєстровані її дочка ОСОБА_4 та внуки ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Стверджує, що у даній квартирі також проживає без реєстрації - відповідач ОСОБА_2, чоловік її дочки ОСОБА_3

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 постійно зловживає спиртними напоями, систематично вчиняє сварки та скандали, що негативно впливає на виховання дітей (її онуків). Через таку поведінку відповідача змушена була, разом із онуками тікати з квартири та проживати у господарській будівлі.

Стверджує, що неодноразово вона (позивачка) і дочка ОСОБА_10 звертались з приводу неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 до правоохоронних органів і останнього притягували неодноразово до адміністративної відповідальності. Вказує, що відповідач поведінки не змінює, продовжує вживати алкогольні напої та створює несприятливі умови співжиття, постійно погрожує розправою.

Вказує, що за таких обставин спільне проживання з відповідачем в одній квартирі є неможливим, а добровільно виселитись з будинку останній не бажає.

З огляду на наведене, просила суд ухвалити рішення, яким виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, а надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не заявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, а надіслали на адресу суду заяви, в яких вказали, що позовні вимоги підтримують повністю через неправомірну поведінку відповідача та просять такі задовольнити. Крім того, просять суд слухати справу у їх відсутності.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про права власності на квартиру, зареєстрованого Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації 10.12.1999р. за №73448, є співвласником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Волицької сільської ради Мостиського району Львівської області №1087 від 23.07.2018р. у зазначеній квартирі зареєстровані та проживають крім позивачки також її дочка ОСОБА_5 (третя особа), внуки ОСОБА_6, ОСОБА_7, дочка ОСОБА_4 (третя особа) і онуки ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов жителів, які проживають у вищевказаній квартирі, складеного комісією від 30.07.2018р., вбачається, що у такій без реєстрації проживає чоловік дочки позивачки (третьої особи) ОСОБА_3 - відповідач ОСОБА_2, котрий зареєстрований у АДРЕСА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

За ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 391 ЦК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст.157 ЖК України та ч.1 ст.116 ЖК України.

За ст.157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Частиною 1 ст.116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" N 2 від 12 квітня 1985 року, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів (заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, а також заходи громадського впливу).

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Подібний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 25.04.2018 по справі № 295/16994/15-ц, у якої Верховний Суд роз'яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР мають враховуватися порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в інших правовідносинах та не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням.

Згідно матеріалів позовної заяви, що не заперечується учасниками справи, - відповідач ОСОБА_2 є чоловіком дочки позивачки - ОСОБА_3, яка є також співвласником вищезазначеної квартири, з якої просить позивачка ОСОБА_1 виселити відповідача, а отже є членом їхньої сім'ї. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Відповідно до довідок Мостиського ВП Яворівського ВП у Львівській області від 08.08.2017р., 10.07.2018р. та 06.09.2018р., відповідач ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП (домашнє насильство).

Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (п.1 ст.8) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Судом встановлено, що між сторонами по справі існують неприязні стосунки, а також те, що відповідач ОСОБА_11 зловживає алкогольними напоями та вчиняє домашнє насильство. Це свідчить про те, що останній систематично порушує правила співжиття та продовжуючи проживати в квартирі позивачки ОСОБА_1, не змінив поведінки, продовжує порушувати правила співжиття, що створює неможливі умови для проживання в одній квартирі, а вжиті до відповідача заходи попередження і громадського впливу не дали бажаних результатів.

За таких обставин та доказів, суд, враховуючи інтереси співвласника житла, принцип розумності і справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на діючому законодавстві та підлягають до задоволення, а відтак, відповідача ОСОБА_2 слід виселити із вищевказаного житлового будинку, без надання іншого житлового приміщення.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач ОСОБА_2 визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу ОСОБА_1 слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені нею при подачі позову до суду, тобто 352,40 грн., а іншу частину сплаченого позивачем та документально підтвердженого судового збору в розмірі 352,40 грн., - стягнути з відповідача ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 200 ч.3, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення, - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, які надійшли на рахунок №3252, МФО 899998, код отримувача - 37929037, згідно з квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 19.11.2018року.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженка с.Дунаїв Перемишлянського району Львівської області, жителька та зареєстрована: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП:НОМЕР_2.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, жителька та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак