Справа № 177/1514/18
Провадження № 2/177/138/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 квітня 2019 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Шостої криворізької державної нотаріальної контори, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою 08.08.2018, уточнивши яку просив суд визнати рівність часток померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в домоволодінні за адресою: вул. Червона, буд. 1, с. Тернівка, Криворізького району Дніпропетровської області, а саме визначити, що кожному з них за життя належало право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння. Також просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на вказане домоволодіння.

В обґрунтування позову вказував, що 07.11.2016 померла його мати ОСОБА_4, яка за життя успадкувала спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 Після смерті матері, він та його брат ОСОБА_2 і сестра ОСОБА_3, звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері, бажаючи реалізувати право на спадкове майно. У звязку з чим, нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину у вигляді земельних ділянок.

До складу спадкової маси ввійшло також домоволодіння за адресою: вул. Червона, буд. 1, с. Тернівка, Криворізького району Дніпропетровської області, яке було спільною сумісною власністю батьків, та на яке його брат і сестра не претендують, а тому вважав за можливе визнати за ним право власності на вказане домоволодіння, в порядку спадкування за законом після смерті батьків.

Позивач ОСОБА_1 до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 107-108).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду не зявилися, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с. 32, 37).

Третя особа державний нотаріус Шостої криворізької державної нотаріальної контори до суду не зявилася, про причини неявки не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню зі слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 13.03.2007 помер ОСОБА_5, а 07.11.2016 померла ОСОБА_4, які доводилися відповідно батьком і матірю ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвами про смерть батьків та свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (а.с. 6-8).

В матеріалах спадкової справи після смерті ОСОБА_5 наявна копія свідоцтва про одруження ОСОБА_5 та ОСОБА_4, згідно якого їх шлюб зареєстровано 02.02.1950 Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу (а.с. 87).

12.12.1988 на імя ОСОБА_5 видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок № 1 по вул. Червона в с. Тернівка Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 56).

Вказаний будинок набутий в період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4, але згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстрований на імя ОСОБА_5 (а.с. 30-31).

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції чинній на дату виникнення права власності на вказаний житловий будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,

користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що вище вказаний житловий будинок був спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4, і кожному з них за життя належало право на Ѕ частку вказаного будинку.

Відповідно до ст. 1216 - 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як слідує з матеріалів спадкової справи ОСОБА_5, до дня своєї смерті він проживав разом з дружиною ОСОБА_4 за адресою: вул. Червона, буд. 1, с. Тернівка, Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 75), заповіту не складав, тому ОСОБА_4 є такою, що фактично прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори звернулася донька ОСОБА_5 ОСОБА_3 (а.с. 72, 80-83).

ОСОБА_6 донька ОСОБА_5, у визначений законом строк подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 73, 88).

Відповідно до ч.1, 3 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Згідно матеріалів спадкової справи ОСОБА_5, свідоцтва про право на спадщину за законом після його смерті, на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 6, 583 га, отримали в рівних частках, по Ѕ частці - ОСОБА_4 (а.с. 98, 100, 102) та ОСОБА_3 (а.с. 99, 101).

Матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_5 не містять даних щодо прийняття спадщини після його смерті синами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Оскільки матеріали спадкової справи ОСОБА_5 не містять даних про подання заяви про прийняття спадщини після його смерті сином ОСОБА_1, то відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, ОСОБА_1 є таким, що не прийняв спадщину після смерті батька, а відповідно його вимоги про визнання за ним права власності, в порядку спадкування за законом після смерті батька є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З вище вказаного слідує, що за життя ОСОБА_4 їй, серед іншого майна, належало право власності на ѕ частини (1/2+1/4) житлового будинку № 1 по вул. Червона в с. Тернівка Криворізького району Дніпропетровської області, з яких Ѕ частина частина права у спільній сумісній власності подружжя (шлюбна доля), та ј - отримана нею в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_5

На час смерті ОСОБА_4 проживала одна, за життя заповіту не склала, що підтверджується довідкою Грузької сільської ради наявної в матеріалах спадкової справи (а.с. 47), а отже спадкування після її смерті здійснюється за законом.

З матеріалів спадкової справи ОСОБА_4 слідує, що з заявами про прийняття спадщини після її смерті звернулися діти ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (43-45).

Відповідно до ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

На підставі заяв спадкоємців, договору про поділ спадкового майна від 19.07.2017, згідно якого частки спадкоємців у спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, є рівними та складають 1/3 частку (а.с. 113-114), нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину у вигляді земельних ділянок (а.с. 52-55).

27.11.2017 ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Шостої державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 07.11.2016, на спадкове майно: житловий будинок з господарчими побудовами, за адресою вул. Червона, буд. 1, с. Тернівка, Криворізького району Дніпропетровської області. Постановою нотаріуса від 22.11.2017 ОСОБА_1 відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з не визначенням шлюбної долі померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в праві на вказаний будинок (а.с. 57-58).

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що частка ОСОБА_4 у праві власності на вказаний житловий будинок становила ѕ частини, з урахуванням успадкованої частки після смерті чоловіка ОСОБА_5, то саме ця частина в праві власності на будинок входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4

Беручи до уваги той факт, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які в п. 3 договору поділу спадкового майна від 19.07.2017 підтвердили рівність своїх часток у спадщині, доказів наявності будь-яких інших договорів щодо поділу решти спадкового майно, в тому числі прав на спірний будинок, суду не надано, відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, тому суд приходить до висновку, що кожен із спадкоємців прийняв спадщину після смерті матері в рівних частках, а тому кожен із них має право на 1/3 частину спадкового майна, тобто на ј частину вказаного домоволодіння, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 (3/4 частини спадкова маса / 3 спадкоємців = 1/4частка).

У звязку з цим, вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на домоволодінні за адресою: вул. Червона, буд. 1, с. Тернівка, Криворізького району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, підлягають задоволенню лише частково, з визнанням за ним права власності на ј частину вказаного домоволодіння.

Твердження відповідачів про визнання ними позову, не спростовують того факту, що вони прийняли спадщину після смерті матері, подавши у визначений законом строк відповідні заяви, отримали свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна, а тому у вказаному судовому засіданні, суд не можу вирішувати питання про позбавлення їх права на вказану спадщину.

З технічного паспорту на домоволодіння № 1 по вул. Червона в с. Тернівка Криворізького району Дніпропетровської області, слідує, що вказане домоволодіння складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б, вбиральні В, гаражу Г, сараю Д, Е, огорожі/ворота №1, 2, басейн І, вимощення ІІ, при цьому прибудова «б» площею 8,7 м2, сараї Е і Д площею 5,4 м.2 та 14,7 м.2 відповідно, є самочинно збудованими (а.с. 59-62).

Відповідно до 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

03.08.2004 набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачає обовязкову реєстрацію права власності на нерухоме майно.

На момент завершення будівництва вказаних прибудови «б» та сараїв Е, Д, яке мало місце в 2009 році (а.с. 60), обовязок прийняття новоствореного будинку в експлуатацію та його порядок, визначався Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим Постановою КМ України № 923 від 08.10.2008, зі змінами.

Однак спадкодавець ОСОБА_4 не реалізувала своє право на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відповідно до вказаного порядку, та відповідно право власності на вказані обєкти не зареєструвала, а тому право на ці обєкти не входить до складу спадщини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів.

Оскільки позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, у вигляді домоволодіння за адресою: вул. Червона, буд. 1, с. Тернівка, Криворізького району Дніпропетровської області, у звязку з не визначенням шлюбної долі спадкодавця, а визначення рішенням суду часток за померлими ОСОБА_5 та ОСОБА_4 після їх смерті суперечить положенням ст. 25 ЦК України, тому суд, з врахуванням вище викладеного, вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, право власності на ј домоволодіння за адресою: вул. Червона, буд. 1, с. Тернівка, Криворізького району Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б, вбиральні В, гаражу Г, огорожі/ворота № 1, 2, басейн І, вимощення ІІ.

Решта позовних вимог ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, у звязку з вище викладеними доводами.

Керуючись ст. ст. 4-5, 13, 76, 258-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Шостої криворізької державної нотаріальної контори, про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 07.11.2016, право власності на ј частину домоволодіння за адресою: вул. Червона, буд. 1, с. Тернівка, Криворізького району Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б, вбиральні В, гаражу Г, огорожі/ворота № 1, 2, басейн І, вимощення ІІ.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя С.А. Суботіна