Справа № 2-3619-2007
Провадження №4-с/219/3/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Волохіної Г.С.

заінтересованої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_1, Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанови державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26 грудня 2018 року; постанову про накладення штрафу від 26 грудня 2018 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 26 грудня 2018 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 26 грудня 2018 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 26 грудня 2018 року. Визнати довідку-розрахунок Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27 грудня 2018 року недійсною. Зобовязати Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вилучити відомості про ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників, зобовязати Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в подальшому своєчасно ознайомлювати ОСОБА_2 з довідкою-розрахунком, проводити регулярне звіряння сплати по аліментам, повідомляти про намір винести будь-які нові обмежуючі постанови у разі виявлення заборгованості та наявності відповідних підстав з наданням строку для оскарження заборгованості. В обґрунтування заяви заявником зазначено, що на виконанні в Добропільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавчий лист №2-3619/2007 від 02 жовтня 2007 року, виданий Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття. Аліменти він сплачує щомісячно, виходячи зі своїх фактичних доходів, згідно рішення суду та виконавчого листа. 08 січня 2019 року поштовим листом від Добропільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області він отримав постанову про накладення штрафу від 26 грудня 2018 року, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 26 грудня 2018 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 26 грудня 2018 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 26 грудня 2018 року, повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 26 грудня 2018 року, довідку-розрахунок від 27 грудня 2018 року № 6103. Так як він дізнався про порушення своїх прав отримавши листа від Добропільсього міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 08 січня 2019 року, таким чином строки звернення зі скаргою до суду не порушені. Подібні постанови вже були винесені державним виконавцем в цьому році раніше, а саме: постанова про арешт майна боржника; постанова про арешт коштів боржника від 29 березня 2018 року; постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 04 березня 2018 року; постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 04 березня 2018 року; постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 04 березня 2018 року. Ним була подана скарга до суду про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця, яка була задоволена в повному обсязі та всі вказані постанови були повністю скасовані рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року. З того часу обставини, які вказані в мотивувальній частині рішення суду, не змінилися. Але не зважаючи на це, Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області виносить нові постанови. Коли він повідомив старшому державному виконавцю Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про те, що всі обставини, докази та факти, законодавчі підстави вказані в рішенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року, є дійсними і не змінилися, він отримав відповідь «Мене це не цікавить». Отримана ним довідка-розрахунок є неправомірною, неправдивою та такою, що не відповідає дійсності. Довідка-розрахунок з вказаною заборгованістю є підставою для винесення вищезазначених постанов. Але при цьому, постанови були винесені державним виконавцем 26 грудня 2018 року, а довідка-розрахунок зроблена 27 грудня 2018 року, тобто на день пізніше. Таким чином, надіслана йому довідка-розрахунок не може бути підставою для винесення зазначених постанов. Крім того, довідка-розрахунок містить неправдиві недостовірні дані. Так, наприклад, за 2018 рік вказана лише одна сума сплати аліментів. За інші роки також вказані не всі сплати по аліментам. Хоча він сплачував щомісячно та щомісячно надавав копії квитанцій до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. На його питання державному виконавцю: «Куди поділися копії його квитанцій з його справи виконавчого провадження?». Він отримав відповідь: « Я не знаю, я недавно працюю». Коли він хотів звіритися з державним виконавцем по сплаченим сумам аліментів, приніс копії квитанцій по сплаті аліментів, та хотів надати державному виконавцю, він отримав відповідь: «Мне сей час некогда этим заниматься, приходите в другой день!» Йому повністю незрозумілі такі відповіді та поведінка державного службовця, а також незрозуміло чому державний виконавець вчиняє такі дії та грубо порушує закон. Вказані в довідці-розрахунку нараховані суми по аліментам також не відповідають дійсності. Оскільки, вони суперечать діючому рішенню Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2007 року та виконавчому листу, згідно якого він повинен сплачувати аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття. Він зареєстрований фізичною особою підприємцем з 20 грудня 2007 року, його фактичний валовий дохід за 2017 рік складає 27872 грн., з нього сплачено податків на суму 7680 грн., тобто його чистий прибуток складає 20192 грн. Таким чином, ј цієї суми складає 5048 грн./рік, або 420,67 грн./місяць. В 2017 році ним було сплачено аліментів на суму 6600 грн., тобто в середньому 550 грн./міс., в той час 30% прожиткового мінімуму становить 540 грн. До 01 грудня 2018 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складав 1860 грн., відповідно 30% мінімуму складає 1860*0,3=558 грн. До 01 грудня 2018 року він сплачував аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно, що є більше ніж ј його фактичних доходів та більше 30% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Його фактичний валовий дохід за 2018 рік складає 28847 грн., з нього сплачено податків на суму 8190,60 грн., тобто його чистий прибуток складає 20656,40 грн. Таким чином ј цієї суми складає 5164,10 грн./рік, або 430,35 грн./міс. В 2018 році ним було сплачено аліментів на суму 7300 грн., тобто в середньому 608,34 грн./міс., в той час коли до 01 грудня 2018 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складав 1860 грн., відповідно 30% мінімуму складає 1860*0,3=558 грн. на теперішній час. Починаючи з 01 грудня 2018 року, прожитковий мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 2027 грн., відповідно 30% мінімуму складає 2027*0,3=608,10 грн. з грудня 2018 року він сплачує аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно, що є також більше ніж 1/4 його фактичних доходів та більше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Тобто, він повністю та своєчасно виконує рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2007 року, і ніякої заборгованості в нього бути не може, а відповідно і підстав для винесення будь-яких обмежуючих постанов. Таким чином, враховуючи вищезазначене, надіслану йому довідку-розрахунок слід вважати недійсною та неправомірною. На даний час він є діючим заступником голови з правових питань ГО «Рада старійшин Добропільщини», і за завданнями організації він повинен виїжджати за кордон для участі в семінарах, тренінгах, форумах та обговореннях з питань врегулювання конфлікту на Донбасі та подальшого розвитку і становлення Донецької області в інтересах громади міста. Області та в державних інтересах України. Також, звертає увагу суду на те, що на його утриманні та догляді знаходиться його жінка ОСОБА_4, неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, його батьки-пенсіонери: мати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, батько ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, і винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 26 грудня 2018 року суттєво погіршує матеріальне становище всієї його родини, та позбавляє його можливості взагалі забезпечувати його родину, та позбавляє його можливості взагалі забезпечувати його родину, неповнолітнього сина та його літніх батьків. На підставі викладеного просить його скаргу задовольнити в повному обсязі з наведених вище підстав

В судове засідання заявник ОСОБА_2 не зявився, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на скарзі наполягає та просить її задовольнити.

В судовому засіданні заінтересована особа - ОСОБА_1, заперечувала проти задоволення скарги та пояснила, що боржник навмисно ухиляється від сплати аліментів на їх дитину, також зазначила, що з дати призначення аліментів, ОСОБА_2 не в повному обсязі та лише час від часу (періодично), проводив належні виплати за виконавчим листом. В наслідок чого, на 31 березня 2018 року за ним утворилася заборгованість по виплаті їй аліментів на утримання їх сина в розмірі 20883,76 грн., а станом на 26 грудня 2018 року 23556,89 грн. Отже, з часом, сума заборгованості по аліментам не зменшується, вона навпаки зростає, а заявник підприємець, приховує свої справжні статки від держави та власної дитини, продовжує накопичувати борги та перекладати обовязок по утриманню та вихованню сина на неї. Державний виконавець формує розрахунок на підставі наявних в нього даних на дату його складання. Якщо боржник несвоєчасно надає дані держвиконавцю, то це проблема боржника а ні як не держвиконавця. Заявник за для обґрунтування своєї скарги, одним з головних аргументів наводить ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року, якою були задоволені вимоги заявника про скасування постанов держвиконавця від 04 березня 2018 року. Заявник зазначає, що аналогічні постанови держвиконавця розглядаються на цей час і обставини справи вивчались судом і тому немає потреби в новому вивчені документів. Але заявник не врахував, що 23 серпня 2018 року суд виніс ухвалу на його користь лише тому, що держвиконавець Добропільського ВДВС не надав суду жодного заперечення на скаргу та доказів, і вона не приймала участі, бо не знала про її розгляд у суді. Заявник за для обґрунтування своєї скарги, наводить інформацію про те, що він є заступником голови ради громадської організації «Рада старійшин Добропільщини» і тому потребує необхідності у виїзді за кордон, тому постанова держвиконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України перешкоджає його діяльності як громадського діяча, але згідно з інформації розміщеної на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, громадська організація «Рада старійшин Добропільщини» не зареєстрована. Світлокопії квитанцій, які долучені заявником до його скарги не свідчать про перерахування саме аліментів, та не підтверджують перерахування та отримання нею грошових коштів від заявника. Надані світлокопії квитанцій навіть сумарно не підтверджують розрахунків заявника. Просить відмовити у задоволені його скарги.

Старший державний виконавець Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надав суду клопотання про розгляд даної справи у їх відсутність та надав заперечення на скаргу, з яких вбачається, що з 06 листопада 2007 року на виконанні знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-3619/2007 від 02 жовтня 2007 року виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ј частини від всіх видів доходу, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 06 листопада 2007 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії постанови надіслано сторонам виконавчого провадження. Державний виконавець повідомляє, що станом на 31 липня 2013 року заборгованість відсутня. 04 березня 2018 року державним виконавцем відносно боржника ОСОБА_2 винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання. Копії вищевказаних постанов було направлено сторонам виконавчого провадження простою кореспонденцією за вихідним № 14.27/22-8366, № 14.27/22-8365, 14.27/22-8367, 14.27/22-8368. 16 серпня 2017 року держаним виконавцем зроблено запит до Добропільської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ФСД у Донецькій області чи знаходиться боржник на податковому обліку як фізична особа-підприємець. 17 серпня 2017 року надійшла відповідь, що ОСОБА_2 знаходиться на податковому обліку як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування. У звязку з цим заборгованість по аліментам за період з 01 серпня 2013 року по 07 липня 2017 року здійснювалася згідно його доходу відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України. А з 08 липня 2017 року по теперішній час здійснюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (по м. Добропіллю) відповідно до ст. 194, п. 1, п. 2 ст. 195 СК України та ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження». 29 березня 2018 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника. Копії відповідної постанови направлено боржнику до відома та до установи банку для виконання рекомендованою кореспонденцією та разом з постановою на адресу боржника надіслано довідку-розрахунок про розмір заборгованості по аліментам. Поштовим відділенням вищезазначені документи було повернуто до відділу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно відповіді з установи банку ПАТ КБ «ПриватБанк» постанова про арешт коштів прийнята до виконання, на рахунках кошти відсутні для виконання постанови. Державним виконавцем було надіслано запит щодо залишку коштів на рахунку, згідно відповіді з ПАТ КБ «Приватбанк» фахівці Головного офісу працюють над вирішенням вашого питання. Відповідь буде надана в найкоротші строки. 14 травня 2018 року до відділу надійшло повідомлення ПАТ Приватбанк, згідно якого кошти на відкритому рахунку боржника № 8625 відсутні. Згідно ухвали виданої Артемівським міськрайонним судом Донецької області від 23 серпня 2018 року, скаргу ОСОБА_2, про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця задоволено. Державним виконавцем були скасовані вищевказані постанови на підставі ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року. 20 грудня 2018 року державним виконавцем було зроблено запити до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах та про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб; до Пенсійного фонду України щодо осіб-боржників, які отримують пенсії та щодо осіб-боржників, які отримують пенсії щодо осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи. Згідно повідомлення з ПФУ інформація про місце отримання доходу відсутня. Згідно повідомлення ДФС у боржника є номер рахунку, відкритий у банку ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до вимог ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість по аліментам платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості державним виконавцем була нарахована заборгованість, яка станом на 27 грудня 2018 року складає 23622,71 грн. Боржником було надано за весь 2018 рік лише одну квитанцію на суму 600 грн., яка була урахована в довідці-розрахунку. Невідкладно після встановлення факту наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка перевищує суму платежів за три місяці державним виконавцем внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників. 28 серпня 2018 року після набрання чинності наказу Міністерства юстиції від 02 серпня 2018 року № 2522/5 Про затвердження Змін до інструкції з організації примусового виконання рішень, боржнику було нараховано виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 10%, а саме 2362,27 грн. Також, державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості із сплати аліментів, що становить 4724,55 грн. 27 грудня 2018 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, а саме на відкритий рахунок № 8625 в ПАТ Приватбанк. Просить скаргу ОСОБА_2 залишити без розгляду, визнати правомірними постанови державного виконавця.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність не зявившихся осіб, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду даної скарги у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд встановив, що з копії довідки-розрахунку від 27 грудня 2018 року за № 6103 вбачається, що станом на 26 грудня 2018 року заборгованість у ОСОБА_2 по аліментам складає у розмірі 23556,89 грн. (а.с.51).

Згідно копії постанови про накладення штрафу серії ВП № 5219794 (а.с.52), головний державний виконавець Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 26 грудня 2018 року наклала на боржника штраф у розмірі 20% від суми заборгованості із сплати аліментів, що становить 4711,38 грн. Копія даної постанови була направлена сторонам виконавчого провадження, тобто у тому числі і боржнику 26 грудня 2018 року, згідно супровідного листа (а.с.52 зворот).

Відповідно до копії постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України серії ВП № 5219794 (а.с.53), головний державний виконавець Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 26 грудня 2018 року встановив тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2-3619/2007 виданого 02 жовтня 2007 року. Копія даної постанови була направлена сторонам виконавчого провадження, тобто у тому числі і боржнику 26 грудня 2018 року, згідно супровідного листа (а.с.53 зворот).

Підставою винесення постанов стало те, що згідно розрахунку державного виконавця у боржника є заборгованість по сплаті аліментів понад 6 місяців, тому згідност.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців виконавець виносить вмотивовану постанову про відповідне тимчасове обмеження.

З копії постанови серії ВП № 5219794 (а.с.54) від 26 грудня 2018 року вбачається, що (а.с.54) головним державним виконавцем Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2-3619/2007 виданого 02 жовтня 2007 року. Копія даної постанови була направлена сторонам виконавчого провадження, тобто у тому числі і боржнику 26 грудня 2018 року, згідно супровідного листа (а.с.54).

Згідно копії постанови серії ВП № 5219794 (а.с.55) від 26 грудня 2018 року, головний державний виконавець Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області встановив тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2-3619/2007 виданого 02 жовтня 2007 року. Копія даної постанови була направлена сторонам виконавчого провадження, тобто у тому числі і боржнику 26 грудня 2018 року, згідно супровідного листа (а.с.55 зворот).

Відповідно до повідомлення від 26 грудня 2018 року (а.с.56) головний державний виконавець Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вніс відомості про ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників, оскільки останній станом на 26 грудня 2018 року має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 26 грудня 2018 року за період з 01 серпня 2013 року по 26 грудня 2018 року становить 23556,89 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці.

Відповідно до копії довідки наданої головою ГО «Ради старійшин Добропільщини» ОСОБА_8 (а.с.63) ОСОБА_2 з 23 лютого 2018 року входить до керівного складу Ради та є заступником Голови з правових питань ГО «Ради старійшин Добропільщини» і в теперішній час за завданнями організації він повинен виїжджати за кордон, зокрема до країн Західної Європи та Північної Америки, для участі в семінарах, тренінгах, форумах та обговореннях з питань врегулювання конфлікту на Донбасі та подальшого розвитку і становлення Донецької області в інтересах громади міста, області та в державних інтересах України, що також підтверджується копією протоколу №4/18 засідання громадської організації «Рада старійшин Добропільщини» від 23 лютого 2018 року (а.с.64).

З копій квитанцій Укрпошти (а.с.65-66) вбачається, що 28 грудня 2018 року був переказ ОСОБА_2 грошей в розмірі 700 грн., 31 жовтня 2018 року на суму 600 грн., 28 вересня 2018 року 600 грн., 24 липня 2018 року 600 грн., 22 серпня 2018 року 600 грн., 05 червня 2018 року 600 грн., 05 травня 2018 року - 600 грн., 11 січня 2017 року 500 грн., 10 березня 2017 року 500 грн., 27 квітня 2017 року 500 грн., 13 червня 2017 року 500 грн., 19 липня 2017 року 500 грн., 08 серпня 2017 року 600 грн., 06 грудня 2017 року 600 грн., 28 грудня 2017 року на суму 600 грн., 18 жовтня 2017 року 600 грн., проте з цих саме поштових переказів не вбачається, що їх робив саме ОСОБА_2 ОСОБА_2 в рахунок стягнутих з нього аліментів.

Згідно копії виконавчого листа виданого 02 жовтня 2007 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області, стягнуто з 17 липня 2007 року з ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття.

Відповідно до копії постанови серії ВП № 5219794, державний виконавець Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 02 жовтня 2007 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 у розмірі ј частини в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Свобода пересування і право на вибір місця проживання, вперше було передбачене статтями 13 і 14 Загальної декларації прав людини, згідно з якими кожна людина має право на свободу пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави, право залишати будь-яку країну, включаючи також її власну, і повертатися до своєї країни, право шукати притулок від переслідувань (за винятком таких, які викликані вчиненням неполітичного злочину або діяннями, що суперечать цілям і принципам ООН) в інших країнах і користуватися цим притулком.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

У відповідності до ст.3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям:

-по-перше, має ґрунтуватися на законі;

-по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції;

-і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою зясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Згідно ст. 33 Конституцією України, свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України, і включають у себе: 1) свободу пересування територією України; 2) право на вільний вибір постійного чи тимчасового місця проживання на території України; 3) право вільно залишати територію України; 4) право громадянина України в будь-який час повернутися в Україну. Перші три складові права на вибір місця перебування можуть бути обмежені Законом. Четверта будь-яким обмеженням не підлягає.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відтак будь-які умови обмеження у свободі пересування в разі його застосування обовязково мають бути визначені Законом.

Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 цього Закону України, тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

07 грудня 2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-VIII внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Так, на підставі ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною пятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені. У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Як встановлено судом у виконавчому провадженні № 5219794 станом на дату винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов (26 грудня 2018 року) розмір заборгованості по аліментах боржника становив 23556,89 гривень, а сукупний розмір суми відповідних платежів по аліментах за останні шість місяців, які повинен був сплачувати боржник становив 600 гривень. Тобто заборгованість по аліментах більш, ніж в 6 раз перевищила сукупний розмір платежів за шість місяців.

З врахуванням вищевказаного суд прийшов до висновку, що винесена державним виконавцем постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 26 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 5219794, повністю відповідає вимогам Закону.

З приводу визначення судом легітимних цілей постанови встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, однією з яких є захист прав і свобод інших осіб, суд в першу чергу приймає інтереси дітей.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Заявник у своїй скарзі не спростовує того факту, що його син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матірю в Україні, і фактично підтвердив, що дитина повністю перебуває на її утриманні, оскільки в нього існує значна заборгованість по сплаті аліментів. Також заявник не надав суду жодного письмового доказу з приводу того, що він звертався до державного виконавця та надавав тому постійно щомісячно квитанції щодо переведення відповідних коштів на сплату ним аліментів.

Доказів про те, що батько, крім недоплачених ним аліментів, надає добровільно іншу матеріальну допомогу на утримання дитини ним подано не було. Також ним не подано доказів, що він хоча б один раз відвідував дитину за місцем її проживання з матірю.

В силу статті 51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина.

Стаття 59 Закону України «Про освіту» передбачає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Отже, батьки зобов'язані, постійно дбати про фізичне здоров'я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім'ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв, виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни, сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу, виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.

Суд беззаперечно встановив, що матеріалами справи доведений факт обізнаності заявника про існування обовязку виконання судового рішення та сплати стягнутих аліментів.

Проте, систематична несплата аліментів, а також відсутність фактів надання дитині будь-якої іншої добровільної матеріальної, або ж навіть моральної підтримки, прямо свідчить лише про відсутність інтересу до нього з боку боржника, його бажання ухилитися від виконання покладеного на нього обовязку щодо виховання дитини, забезпечення її належного рівня розвитку та проживання, тощо, хоча б за мінімальними стандартами.

В цій ситуації суд переконаний, що застосовуваний державним виконавцем захід встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України переслідує лише законну мету щодо забезпечення погашення ним заборгованості, що надасть змогу покращити в першу чергу матеріальне становище дитини боржника, яка в даному випадку є позбавлена піклування з боку батька про її матеріальне становище.

Щодо визначення справедливого балансу між правами людини та публічним інтересом (тобто, пропорційності тимчасового обмеження свободи пересування боржника меті застосування такого заходу у виді погашення заборгованості по аліментах перед дитиною) суд зважає на те, що такий винятковий захід обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав, є тимчасовий і буде стимулювати божника до виконання зобовязань, покладених на нього Законом і відповідним судовим рішенням.

На підставі вище викладеного суд вважає дії державного виконавця в частині винесення постанови від 26 грудня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № 5219794 такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому скарга в частині визнання дій державного виконавця щодо винесення зазначеної постанови неправомірними та скасування цієї постанови задоволенню не підлягає.

Щодо посилання скаржника на те, що такий захід впливу як винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами спрямований на позбавлення боржника певних благ, суд не вважає їх обґрунтованими, так як заявник не доказав на протязі усього розгляду його скарги той факт, що ця постанова як і усі інші постанови державного виконавця є безпідставними та неправомірними, окрім того заявником не надано суду доказів того, що на його утриманні та догляді знаходиться його жінка ОСОБА_4, неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, його батьки-пенсіонери: мати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, батько ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, і винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 26 грудня 2018 року суттєво погіршує матеріальне становище всієї його родини, та позбавляє його можливості взагалі забезпечувати його родину, та позбавляє його можливості взагалі забезпечувати його родину, неповнолітнього сина та його літніх батьків.

Отже, заявник в змозі працювати (окрім важкої фізичної праці) та утримувати свою дитину.

На підставі наведеного, суд вважає безпідставною вимогу заявника про визнання незаконною та скасування постанови від 26 грудня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у ВП № 5219794, адже така дія була вчинена у передбаченому законом порядку. Жодних доказів того, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець вийшла за межі чинного законодавства, суду не надано.

Згідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

А як визначено ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як передбачено ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Крім того необхідно звернути увагу, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012), а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Як зазначено в п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07 лютого 2014 року, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначено, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, виходячи з правил Закону України «Про виконавче провадження», відповідних норм сімейного законодавства, а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року N 146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому суд не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Порядок стягнення аліментів передбачено вимогами ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а відповідно до ч. 3 даної статті визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

У відповідності до п. 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 Сімейного кодексу України.

Якщо розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів, то виконавець перевіряє майновий стан боржника з одночасним накладенням арешту на майно боржника, вносить до автоматизованої системи виконавчого провадження відомості про заборгованість боржника та надсилає стягувачу письмове розяснення про право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

А відповідно до вимог ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Скаржник на протязі усього розгляду його скарги не надав суду належних та допустимих доказів спростуванню того факту, що державний виконавець з 08 липня 2017 року по теперішній час здійснює нарахування йому аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (по м. Добропіллю) відповідно до ст. 194, п. 1, п. 2 ст. 195 СК України та ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки те що скаржник вважає, що державний виконавець повинен нараховувати йому аліменти лише за його фактичним валовим доходом не відповідає дійсності та суперечить вищевказаним вимогам діючого законодавства України, а тому суд ці обґрунтування скарги не приймає до уваги та за основу при постановці даної ухвали суду.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином вказані вимоги скарги є безпідставними та жодним чином не обґрунтованими.

У відповідності до ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд беззаперечно встановив, що поясненнями заінтересованої особи та матеріалами справи доведений факт обізнаності боржника про існування обовязку виконання судового рішення та сплати стягнутих аліментів.

Систематична несплата аліментів свідчить лише про ухилення від виконання покладених обовязків щодо виховання сина, забезпечення його належного рівня розвитку та проживання, хоча б за мінімальними стандартами.

Заявник не надав суду доказів про наявність в нього транспортного засобу. Отже, обмеження, встановлене постановою головного державного виконавця, не позбавляє ОСОБА_2 основного законного джерела засобів для існування. Щодо інтересів третіх осіб, то вони можуть бути захищені у інший спосіб.

Що стосується доводів заявника щодо того, що він є діючим заступником голови з правових питань ГО «Рада старійшин Добропільщини», і за завданнями організації він повинен виїжджати за кордон для участі в семінарах, тренінгах, форумах та обговореннях з питань врегулювання конфлікту на Донбасі та подальшого розвитку і становлення Донецької області в інтересах громади міста, області та в державних інтересах України, то суд також не приймає цих доводів до уваги, оскільки він не надав суду жодних належних та допустимих доказів у розумінні діючого законодавства України, окрім довідки та протоколу цієї організації, що він дійсно приймає участь у семінарах, тренінгах, форумах та обговореннях з питань врегулювання конфлікту на Донбасі та подальшого розвитку і становлення Донецької області в інтересах громади міста.

Таким чином, заявником не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували неправомірність дій головного державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду та незаконність оскаржуваних постанов.

Дослідивши матеріали скарги, перевіривши чи діяв державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення відповідних дій; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає, що подана скарга є безпідставною, та такою, що не підлягає до задоволення за викладених вище обставин.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 447-453, 259-261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволені скарги ОСОБА_2, заінтересовані особи ОСОБА_1, Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця від 26 грудня 2018 року - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.М. Медінцева