Єдиний унікальний номер 237/2863/18
Номер провадження 22-ц/804/1163/19
Головуючий у 1-й інстанції Ліпчанський С.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Принцевської В.П.,

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 06 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Степненської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

22 червня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Степненської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на земельну ділянку розміром 8,8 га., розташовану на території Степненської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач більш як п'ять років проживала разом зі спадкодавцем та є спадкоємцем четвертої черги. У встановлений законодавством строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вона не зверталася.

06 липня 2019 року заочним рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області вказаний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2, право власності на земельну ділянку загальною площею 8,800 га., призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану на території Степненської сільської ради, Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданий на підставі розпорядження голови Мар'їнської районної державної адміністрації № 559 від 13.10.2006 року.

З заочним рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 06 липня 2019 року суду не погодився ОСОБА_1 - особа яка не приймала участь у справі, та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив заочне рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково обґрунтував своє рішення відсутністю спадкоємців першої, другої та третьої черги, так як він - ОСОБА_1 є сином спадкодавця, а як наслідок спадкоємцем першої черги за законом. Крім того, його право власності на спірне майно в порядку спадкування за законом підтверджено заочним рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 22 грудня 2018 року, яке набрало законної сили. Проте, зареєструвати своє право власності на спірне майно він не може, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже внесений запис про право власності за ОСОБА_2, на підставі рішення суду, яке він оскаржує. Позивач в позові посилалася на норму ст.1268 ЦПК України, зазначаючи, що прийняла спадщину фактичним проживанням із спадкодавцем. Вона має правовстановлюючий документ на земельну ділянку - державний акт на право власності на земельну ділянку, а відтак має об'єктивну можливість звернутися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, як зазначено в позові, до нотаріуса вона не зверталась, а тому суд задовольнив її вимоги передчасно.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду представник відповідача - Степненської сільської ради не з'явився, про дату час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємці першої, другої та третьої черги у спадкодавця відсутні, а тому, позивач є спадкоємцем четвертої черги, оскільки більш як п'ять років проживала разом зі спадкодавцем.

Колегія суддів вважає, що вказаного висновку суд першої інстанції дійшов внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, про що 18.07.2017 року виконкомом Степненської сільської ради Мар'їнського району Донецької області складено актовий запис за № 24, відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3. (а.с.6)

Відповідно до довідки Степненської сільської ради Мар'їнського району Донецької області від 19.04.2018 року за № 770/02-26, ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з квітня 2010 року до дня смерті проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, в будинку, який належить ОСОБА_2 (а.с.9)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 8,800 га., розташовану на території Степненської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2. (а.с.7-8)

Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіт не залишив.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином померлого ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4., виданого Петровським районним відділом ЗАГС м.Донецька 05 листопада 1990 року, а тому є спадкоємцем першої черги за законом. (а.с.31)

Заочним рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 22 грудня 2018 року визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 8,800га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Степненської сільської ради Мар'їнського району, Донецької області, згідно державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_5 від 31.08.2007 року, в порядку спадкування за законом. (а.с.33)

Відповідно положень ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту має місце спадкування за законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкодавці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватись лише після прийняття спадщини.

Порядок отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину врегульоване ст.1297 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса, або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно зі ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Тобто, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна, позивач ОСОБА_2 не врахувала, що вказана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у встановленому законом порядку взагалі не зверталася до нотаріуса з вимогою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину або постанови про відмову у його видачі та не отримала обґрунтовану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, наявність якої у справах про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування є обов'язковою вимогою. Саме постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину є єдиним доказом неможливості отримання спадщини та є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання права власності в порядку спадкування. А тому для суду вказана обставина повинна була унеможливити вирішення спору про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, яке зазначено у позовній заяві.

Згідно зі ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляду не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Крім того, як вбачається з довідки Степненської сільської ради Мар'їнського району Донецької області від 19.04.2018 року за № 770/02-26, ОСОБА_3 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 в будинку, який належить ОСОБА_2

Але в зазначеній довідці не зазначено, що він проживав з позивачем ОСОБА_2 однією сім'єю.

А тому, доказів того, що позивач ОСОБА_2 більше 5 років проживала зі спадкодавцем однією сім'єю та вела з ним спільне господарство і побут, не надано.

Відповідно до Листа ВССУ «Про судову практику при розгляді цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові

А тому, оскільки судом першої інстанції не були дотриманні вказані норми, не були дослідженні документи спадкової справи, не встановлено коло спадкоємців, що призвело до неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність скасування рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 06 липня 2018 року та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2

Повний текст постанови виготовлено 15 квітня 2019 року

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 06 липня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Степненської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

В.П. Принцевська