ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
12 квітня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря Гончаренко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира №124, що знаходиться у будинку № 93 по вул. Перемоги у м. Запоріжжя.
У належній позивачу квартирі зареєстрований також ОСОБА_2, який в ній фактично ніколи не мешкав, добровільно знятися з реєстрації відповідача не бажає.
Позивач просить визнати ОСОБА_2В таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання відповідач не зявився, причини неявки суду не повідомив, письмовий відзив на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України за відсутністю відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності із ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири №124, що знаходиться у будинку № 93 по вул. Перемоги у м. Запоріжжя на підставі договору купівлі - продажу від 08.07.2002 року, реєстровий номер №2778.
Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії СЮ 280533 відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17.04.2012 року.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 пояснили, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає в спірній квартирі з 2012 року.
Відповідно до ст. 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, крім іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 263-265, 280-283, ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 124 у будинку № 93 по вул. Перемоги у м. Запоріжжя.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15 квітня 2019 року.

Суддя А.В. Воробйов