ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/398/19 Справа № 216/6520/17 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» на рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року, яке постановлено суддею Бутенко М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» про захист прав споживачів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 20 червня 2017 року у Відповідача він придбав компресор 1 ПБ10-1-024 вартістю 21840 грн. Гарантійний строк на зазначений компресор встановлений заводом-виробником і становить 12 місяців. 23 серпня 2017 року, тобто до спливу гарантійного строку, у звязку із тим, що зазначений компресор перестав працювати він був вимушений провернути компресор Відповідачу і останній його прийняв, що підтверджено листом прийому. Пізніше йому зателефонували з ПАТ «Мелітопольський завод машинобудування «РЕФМА» та в телефонному режимі повідомили про те, що дефект компресора стався з його, Позивача, вини і гарантійному ремонту компресор не підлягає, однак будь-яких документів щодо дефекації йому надано не було. Крім того, 13.09.2017 року голова правління ПАТ «Мелітопольський завод машинобудування» повідомив Позивачу про те, що до 30 вересня 2017 року буде проведено гарантійний ремонт компресора, про що власноручно написав відповідну розписку. 03 жовтня 2017 року Позивач на електронну адресу Відповідача надіслав листа з проханням надати пояснення стосовно ремонту компресора, але відповіді на лист так і не отримав, а згодом йому зателефонував голова правління ПАТ Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» та повідомив, що ніякого компресора йому взагалі не продавав.

На підставі наведеного вище позивач просив суд розірвати договір-купівлі продажу компресора, укладений між ним та відповідачем, стягнути з відповідача на його користь сплачені за товар кошти в розмірі 21 840 грн. та 20 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року позов задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу компресора 1ПБ10-1-024, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Мелітопольський завод холодильного обладнання» від 20 червня 2017 року.

Стягнуто з ПАТ «Мелітопольський завод холодильного обладнання» Рефма» на користь ОСОБА_1 сплачені ним за товар кошти в сумі 21840 грн., та 10 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього стягнуто 31 840 грн.

Стягнуто з ПАТ «Мелітопольський завод холодильного обладнання» Рефма» на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що спір по даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Зауважує на тому, що будь-яких доказів того, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу компресора матеріали справи не містять, а надана позивачем копія видаткової накладної не може бути доказом оплати вказаного у неї товару.

Крім того, головою Правління ПАТ в червні 2017 року, тобто на час укладання договору купівлі-продажу компресора був ОСОБА_2 і жодної угоди про продаж компресора від імені ПАТ за його підписом позивачем надано не було, а видаткова накладна та лист від 23.08.2017 року, підписаний директором ПАТ ОСОБА_3, який права на укладання цивільно- правових та господарсько-правових угод від імені ПАТ не мав, довіреність на право вчинення будь-яких правочинів підприємством відповідача йому не видавалось.

У видатковій накладній ПАТ «РЕФМА» за №РН-0000018, в графі «відвантажив» стоїть підпис, який на думку відповідача, схожий на підпис ОСОБА_3 Крім того зазначена графа видаткової накладної підписана «завідувач складу ОСОБА_4О.», але на думку відповідача зазначений підпис не належить ОСОБА_4, а підпис головного бухгалтера ОСОБА_5 є незрозумілим, значно різниться від її справжнього підпису в паспорті, не належить останній, і відповідно до пояснень останньої вона ніяких видаткових накладних в червні 2017 року на суму 21840 грн. на продаж компресора не підписувала.

Крім того, у зазначеній видатковій накладній, в графі «отримав» не міститься підпис Позивача про отримання компресора, а тому, на думку відповідача зазначена накладна не може бути доказом отримання Позивачем будь-якого обладнання у Відповідача.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що у видатковій накладній, наданій Позивачем, у банківських реквізитах ПАТ «РЕФМА» зазначено рахунок, який не є основним та зазначений рахунок відкритий у ПАТ «Міський комерційний банк», який з 2015 році знаходиться у стані припинення та на даний час розпочато ліквідаційну процедуру.

Крім того, видаткової накладної РН-0000018 від 20.06.2017 року на видачу/поставку компресора 1ПБ-10-1-024 у ПАТ «РЕФМА» не існує, а під зазначеним номером значиться видаткова накладна від 12.10.2017 року на «штикові лопати».

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2017 року ОСОБА_1 придбав у ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» компресор 1 ПБ10-1-024 вартістю 21840 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000018 від 20 червня 2017 року (а.с.8).

Гарантійний строк на зазначений компресор встановлений заводом-виробником і становить 12 місяців (а.с.73).

23 серпня 2017 року, тобто до спливу гарантійного строку, позивач, у звязку із тим, що компресор 1 ПБ10-1-024 перестав працювати, провернув придбаний ним компресор відповідачу і останній його прийняв, що підтверджено листом прийому від 23.08.2017 року, в якому зазначено, що компресор 1 ПБ10-1-024 відповідач прийняв для гарантійного ремонту.

Компресор 1 ПБ10-1-024, після прийняття його відповідачем для гарантійного ремонту, позивачу не повернуто.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Принцип свободи договору, як один із загальних засад цивільного законодавства, декларується в ст. 3 ЦК України.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству.

Згідно положення статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» видаткова накладна є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продаж між продавцем і покупцем. Видаткова накладна виписується у двох примірниках, один з яких видається покупцеві, а інший залишається для бухгалтерського обліку на підприємстві і повинен зберігатися не менше 3 років.

Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників, виконавців.

Як вбачається із матеріалів справи, бланк видаткової накладної № РН-0000018 від 20 червня 2017 року, містить дані, відповідно до яких постачальник ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування» «Рефма» поставив, а ОСОБА_1 одержав компресор 1ПБ10-1-024 в кількості 1 штуки за ціною 21 840 грн. Місцем складання вищезазначеної видаткової накладної зазначено м. Мелітополь. Відпуск зазначено компресора було дозволено Головою правління ОСОБА_2, який відповідно до пояснень Відповідача саме в червні 2017 року являвся Головою Правління ПАТ «Рефма» і підпис якого із зазначенням прізвища імя та по-батькові стоїть в зазначеній видатковій накладній навпроти графи «відпуск дозволив», підпис головного бухгалтера ОСОБА_5 та підпис завідуючим складом ОСОБА_4 навпроти графи «відвантажила».

Крім того, видаткова накладна № РН-0000018 від 20 червня 2017 року містить банківські реквізити, зокрема , р/р 01 в ПАТ «Міський комерційний Банк», МФО 339339 та зазначення юридичної адреси ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування» «Рефма» вул. Профінтерна буд. 15 м. Мелітополь, Запорізька область, 72301.

Отже, видаткова накладна № РН-0000018 від 20 червня 2017 року, яка містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, якою фіксовано факт отримання/передачі товару є завершенням купівлі-продажи між продавцем і покупцем, отже підтверджує наявність такого договору.

Статтею 269 ЦК України передбачено зобовязання постачальника за власний рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товар, якщо не доведене, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем правил експлуатації виробу.

Як вбачається із матеріалів справи, 23 серпня 2017 року, тобто до спливу гарантійного строку, позивач, у звязку із тим, що компресор 1 ПБ10-1-024 перестав працювати, провернув придбаний ним компресор відповідачу і останній його прийняв, що підтверджено листом прийому від 23.08.2017 року в якому зазначено, що компресор 1 ПБ10-1-024 відповідач прийняв для гарантійного ремонту.

Компресор 1 ПБ10-1-024, після прийняття його відповідачем для гарантійного ремонту, позивачу не повернуто.

Слід зауважити, що відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про розірвання договору купівлі-продажу компресора 1ПБ10-1-024, який був укладений 20 червня 2017 року між позивачем та відповідачем, та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених ним за товар коштів в розмірі 21 840 грн., та погоджується із розміром моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції в розмірі 10 000 грн., який визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положень ст. 23 ЦК України та з урахуванням розяснень, наведених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що спір по даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач по справі є фізичною особою підприємцем, та як встановлено в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач не веде підприємницької діяльності та не зареєстрований як фізична особа підприємець.

Відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФОП ОСОБА_1 припинено 24.09.2008 року, що свідчить про відсутність у позивача статусу фізичної особи підприємця на момент придбання ним у відповідача компресора 1ПБ10-1-024, тому спір по даній справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відповідача про те, що будь-яких доказів того, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу компресора матеріали справи не містять, а надана позивачем копія видаткової накладної не може бути доказом оплати вказаного у неї товару, оскільки, видаткова накладна № РН-0000018 від 20 червня 2017 року, містить дані відповідно до яких постачальник ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування» «Рефма» поставив, а ОСОБА_1 одержав компресор 1ПБ10-1-024 в кількості 1 штуки за ціною 21 840 грн., що свідчить про існування між позивачем та відповідачем договірних відносин.

Не спростовують висновків суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що головою Правління ПАТ в червні 2017 року, тобто на час укладання договору купівлі-продажу компресора був ОСОБА_2 і жодної угоди про продаж компресора від імені ПАТ за його підписом позивачем надано не було, а видаткова накладна та лист від 23.08.2017 року, підписаний директором ПАТ ОСОБА_3, який права на укладання цивільно- правових та господарсько-правових угод від імені ПАТ не мав, довіреність на право вчинення будь-яких правочинів підприємством відповідача йому не видавалось, оскільки вказані відповідачем обставини щодо підписання видаткової накладної та листа від 23.08.2017 року не вповноваженою на те особою не спростовують факту придбання позивачем та прийняття зазначеного компресора відповідачем, проте можуть свідчити про перевищення своїх повноважень ОСОБА_3, що не є предметом спору в даній справі.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що у видатковій накладній ПАТ «РЕФМА» за №РН-0000018, в графі «відвантажив» стоїть підпис, який на думку відповідача, схожий на підпис ОСОБА_3 Крім того зазначена графа видаткової накладної підписана «завідувач складу ОСОБА_4О.», але на думку відповідача зазначений підпис не належить ОСОБА_4, а підпис головного бухгалтера ОСОБА_5 є незрозумілим, значно різниться від її справжнього підпису в паспорті, не належить останній, і відповідно до пояснень останньої вона ніяких видаткових накладних в червні 2017 року на суму 21840 грн. на продаж компресора не підписувала, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказані відповідачем доводи є лише припущенням, та будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано.

Не приймаються колегією суддів до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у видатковій накладній, в графі «отримав» не міститься підпис позивача про отримання компресора, а тому, на думку відповідача зазначена накладна не може бути доказом отримання Позивачем будь-якого обладнання у відповідача, оскільки факт отримання позивачем компресора 1ПБ10-1-024 підтверджується подальшим прийняттям відповідачем вказаного компресора з метою гарантійного ремонту.

Не спростовують висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у видатковій накладній, наданій Позивачем, у банківських реквізитах ПАТ «РЕФМА» зазначено рахунок, який не є основним та зазначений рахунок відкритий у ПАТ «Міський комерційний банк», який з 2015 році знаходиться у стані припинення та на даний час розпочато ліквідаційну процедуру, оскільки той факт, що вказаний у видатковій накладній рахунок відповідача не є основним, не має правового значення при вирішенні даного спору, а доказів на підтвердження того, що вказаний рахунок з 2015 році знаходиться у стані припинення та на даний час розпочато ліквідаційну процедуру, відповідачем не надано.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що видаткової накладної РН-0000018 від 20.06.2017 року на видачу/поставку компресора 1ПБ-10-1-024 у ПАТ «РЕФМА» не існує, а під зазначеним номером значиться видаткова накладна від 12.10.2017 року на «штикові лопати», оскільки наявність видаткової накладної РН-0000018 від 20.06.2017 року не виключає можливість видаткової накладної з таким самим номером, однак від 12.10.2017 року.

На думку колегії суддів, вирішуючи даний спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» - залишити без задоволення.

Рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: