Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/774/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2019 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Вознюка Р.В.,

за участі секретарів судового засідання Басистої Т.В., Федченко Л.В.,

справа № 677/774/18,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

третя особа державний нотаріус Красилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3,

вимоги позивача визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно,

представники сторін:

представник позивач ОСОБА_4,

представники відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа державний нотаріус Красилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.02.2018 виданого державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями по вул. Зарічанській, 1, в с. Закриниччя Красилівського району Хмельницької області, а також визнання за позивачем права власності на 1/2 частку даного житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями в порядку спадкування за правом представлення після смерті ОСОБА_8, яка померла 15.12.1994.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 15.12.1994 померла її бабця ОСОБА_8 після смерті якої відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок із господарськими будівлями.

Згідно ч. 2 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року позивач є спадкоємцем ОСОБА_8 першої черги за правом представлення, так як батько позивача та син ОСОБА_8, ОСОБА_9 помер раніше останньої, а саме 08.12.1989.

Спадщина ОСОБА_8 була прийнята позивачем, так як на час її смерті вона була неповнолітньою та не відмовлялась від її спадку, а також протягом шести місяців після смерті ОСОБА_8 матір позивача, як її законний представник, в інтересах позивача фактично вступила в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_8.

Також, спадкоємцем ОСОБА_8 був її син ОСОБА_7, який прийняв її спадщину, так як постійно проживав із матірю на час смерті та помер 03.04.2000 після смерті якого його спадкоємцем за заповітом є відповідач.

За таких обставини спадщина ОСОБА_8 належить у рівних частках для позивача та ОСОБА_7, у звязку із чим відповідач не мала права спадкування усього вищезазначеного будинковолодіння ОСОБА_8, а тому, згідно 1301 ЦК України видане їй оскаржуване свідоцтво про право на спадщину слід визнати недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, а також заперечив факт членства або роботи ОСОБА_8, станом на 15.04.1991 року як голови спірного будинковолодіння у колгоспі за місце її проживання, а саме імені Щорса, а також належності спірного будинковолодіння до суспільної групи колгоспний двір.

Відповідач та її представник позов не визнали, посилаючись на те, що спірне дворогосподарство мало статус колгоспного двору та у рівних частках належало для його членів, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_7. Батько позивача ОСОБА_9 станом на 15.04.1991 року членом даного колгоспного двору не був.

Спадкоємцями ОСОБА_8 були її син ОСОБА_7 та донька ОСОБА_2, а позивач спадщини ОСОБА_8 не приймала, так як не вчинила жодних дій, які спрямованих на прийняття спадщини та передбачені ст.ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року. До того ж, на думку відповідача такі дії мали б бути вчиненні позивачем особисто, так як вчинення їх через представника не допускається.

Третя особа будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду даної справи в судове засідання не зявилась, про причини не явки суд не повідомила та будь-яких заперечень на позов не подала.

Судом обєктивно встановлено, що 15.12.1994 померла ОСОБА_8, яка на час смерті постійно проживала із сином ОСОБА_7 у належному для неї житловому будинку під № 1 по вулиці Зарічанській в селі Закриниччя Красилівського району Хмельницької області.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на зазначене будинковолодіння, яке належало для останньої на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого на її імя 19.02.2001 на підставі рішення виконавчого комітету Красилівської районної ради № 5 від 25.04.1991.

Позивач є спадкоємцем бабці, ОСОБА_8 згідно ч. 2 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, так як її батько ОСОБА_9 та син ОСОБА_7 помер раніше останньої, а саме 08.12.1989.

Також спадкоємцем ОСОБА_8 є її син, а саме ОСОБА_7.

Позивач та ОСОБА_7 прийняли спадщину ОСОБА_8 у відповідності до положень ч. 1 ст. 549 ЦК України в реакції 1963 року шляхом вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном, а тому є спадкоємцями її майна у рівних частках.

Так, на час смерті ОСОБА_8 позивач була малолітньою, у звязку із чим, відповідно до положень ст. 14 ЦК України в редакції 1963 року передбачені ч. 1 ст. 549 того ж Кодексу дії спрямовані на прийняття спадщини ОСОБА_8, від імені та в інтересах позивача були вчиненні її єдиним законом представником, а саме матірю ОСОБА_11, яка діючи в інтересах позивача протягом шести місяців після смерті ОСОБА_8 розпочала користуватись спадковим майном останньої та забрала частину речей домашнього вжитку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що після смерті ОСОБА_8 вона як законний представник малолітнього спадкоємця останньої, позивача по справі користувалась присадибною земельною ділянкою ОСОБА_8, господарськими будівлями, речами домашнього вжиту та господарським інвентарем, забрала частину даних речей у власне господарство, так як у даному майні є частка її доньки, позивачки по справі.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що після смерті ОСОБА_8, матір позивача, ОСОБА_11 фактично користувалась спадковим майном останньої, обробляла присадибну земельну ділянку використовуючи при цьому належний для ОСОБА_8 господарських інвентар, у господарських будівлях зберігала вирощений урожай картоплі, а також забрала у власне дворогосподарство частину речей домашнього вжитку.

10.02.2018 ОСОБА_13 діючи на підставі довіреності відповідача від 29.11.2017 звернулась до державного нотаріуса Красилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 із заявою про видачу для відповідача свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок із господарськими будівлями після смерті ОСОБА_7, як такий, що був успадкований ним після смерті матері ОСОБА_8.

10.02.2018 державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 відповідачу видано свідоцтво р/№ 1-179 про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок із приналежними до нього господарськими будівлями, як такі, що належали ОСОБА_8 та після її смерті були успадковані її сином ОСОБА_7.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

Таким чином, зважаючи на те, що після смерті ОСОБА_8 вищезазначений належний для неї спадковий житловий будинок із господарськими будівлями у рівних частках був прийнятий у спадщину позивачем та ОСОБА_7, після смерті останнього відповідач не мала права на спадкування усього зазначеного будинковолодіння, а могла успадкувати лише 1/2 його частку, у звязку із чим, згідно положень ст. 1301 ЦК України видане для відповідачки вищезазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом підлягає визнанню недійсним за рішенням суду.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача та її представника на те, що спірне будинковолодіння станом на 15.04.1991 відносилось до суспільної групи колгоспний двір, а також, що позивач не могла прийняти спадщини ОСОБА_8 через законного представника, так як вони спростовуються вищенаведеним та таким.

Так, ч. 1 ст. 14 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що за неповнолітніх, які не досягли пятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун.

Частиною 1 ст. 62 того ж Кодексу передбачено, що угода, укладена однією особою (представником) від імені другої сторони (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обовязки особи, яку представляють.

Таким чином, вчинення законним представником позивача, від її імені та в її інтересах передбачених ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року дій щодо фактичного прийняття спадщини ОСОБА_8 свідчать про прийняття позивачем спадщини останньої.

Частиною 1 статті 120 та ч. 2 ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до розяснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_14 народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12.05.1985 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положенням ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Не зважаючи на зазначені вимоги закону, а також заперечення позивачем факту приналежності спірного будинковолодіння до суспільної групи колгоспний двір станом на 15.04.1991, відповідач та її представник, не надали суду належних та допустимих доказів щодо членства або роботи ОСОБА_8, як голови даного будинковолодіння у місцевому колгоспі імені Щорса, а також належності цього ж будинковолодіння до типу колгоспний двір.

При цьому, факт належності даного будинковолодіння до типу колгоспний двір спростовуються матеріалам справи.

Так, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого на імя ОСОБА_8 19.02.2001 на підставі рішення виконавчого комітету Красилівської районної ради № 5 від 25.04.1991, спірний житловий будинок за № 1 по вулиці Колгоспній в селі Закриниччя Красилівського району Хмельницької області належав для ОСОБА_8 та був зареєстрований за нею на праві особистої власності, а не був власністю колгоспного двору.

Також, при спадкуванні майна ОСОБА_7 відповідач не виділяла його особистої частки у даному будинковолодінні як частки у майні колгоспного двору, а згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.02.2018 виданого відповідачу державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 відповідач спадкувала даний житловий будинок із приналежними до нього господарськими будівлями, як такі, що належали ОСОБА_8 на праві особистої власності та після її смерті були успадковані її сином ОСОБА_7.

Довідка Антонінської селищної ради Красилівського району від 06.08.2018 № 01-04/589 щодо віднесення спірного будинковолодіння станом на 07.02.1991 до типу колгоспний двір судом відхиляється як доказ, так як дане будинковолодіння віднесено до зазначеної суспільної групи необґрунтовано, без урахування нормативних положень Вказівок, затверджених постановою Держкомстату СРСР від 12.05.1985 № 5-24/26 та постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 № 69 та без встановлення роду занять голови господарства, а також вона спростовується правовстановлюючим документом на даний житловий будинок та реєстрацією права власності на нього згідно яких він є особистою власністю ОСОБА_8.

Враховуючи викладене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку із задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 264-265 ЦПК України, ст. 14, ч. 1 ст. 549 ЦК України в реакції 1963 року, 1301 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.02.2018 видане державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями по вул. Зарічанській, 1, в с. Закриниччя Красилівського району Хмельницької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями по вул. Зарічанській, 1, в с. Закриниччя Красилівського району Хмельницької області в порядку спадкування за правом представлення після смерті ОСОБА_8, яка померла 15.12.1994.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1409 гривень 60 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1; 31.10.1987 народження, зареєстроване місце проживання: 31023, Хмельницька область, Красилівський район, с. Закриниччя, вул. Паркова, 3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, 01.01.1949 народження, , зареєстроване місце проживання: 30454, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Коськів, вул. Б.Хмельницького, 20, фактичне місце проживання: 30454, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Коськів, вул. Л.Українки, 38, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Красилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, місцезнаходження: 31000, Хмельницька область, м. Красилів, вул. Театральна, 1.

Повний текст рішення складено 03.05.2019.

Суддя ОСОБА_14