ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/365/19 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 351000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря ОСОБА_1

та сторін представника позивача - ОСОБА_2

С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №607/24300/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2018 року, постановлену суддею Снігурським В.В., у справі за позовною заявою ОСОБА_3,яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2018 року ОСОБА_3,яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії.

Даний позов, позивач обґрунтовувала тим, що суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливкою Л.М. не законно та протиправно видано виконавчий лист від 14 травня 2018 року, оскільки він порушує її права та права неповнолітньої ОСОБА_4 У зв'язку із чим, просила суд першої інстанції, зобов'язати суддю Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливку Л. М. відкликати виконавчий лист та прийняти ухвалу про призупинення виконавчого провадження.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року дану справу передано на розгляд до Зборівського районного суду Тернопільської області, в порядку ст.26 ЦПК України.

Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії, так як заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На вказану ухвалу від ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 поступила апеляційна скарга, в якій він просить скасувати ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, представник позивача посилається на порушення судом норм процесуального права. Зокрема, посилається на те, що судом не враховано рівність сторін перед законом та зловживанням відповідачем своїм службовим становищем при видачі виконавчого листа.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася , однак про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явилися в в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що суддя при здійсненні правосуддя не може бути відповідачем у цивільній справі, а тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3,яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії.

Виходячи із суті позовних вимог та суб'єктного складу сторін у даній справі, апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, підставою пред'явлення даного позову є видача суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливкою Л.М. виконавчого листа від 14 травня 2018 року про стягнення судового збору з ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на користь держави у розмірі 8640 грн., у справі № 607/3211/17 за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товаристваТернопільобленерго, міського РЕМ про зобов'язання вчини дії та стягнення коштів (а.с.2).

Судом встановлено, що додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2018 року, на підставі, якого видано виконавчий лист, оскаржувалося позивачем в апеляційному порядку та ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 03 серпня 2018 року залишено без змін.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Проте у даній справі між позивачем та суддею (судом) зазначені (цивільні) правовідносини не виникли, тому така справа не може бути підсудною судам загальної юрисдикції.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", систему судоустрою складають місцеві суди, апеляційні суди та Верховний Суд. Для розгляду окремих категорій справ відповідно до цього Закону в системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Такий висновок відповідає положенням статей 56, 126, 129 Конституції України, а також роз'ясненням, викладеним у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» та узгоджується із правовою позицією, викладено у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року № 6-3139цс17.

Ураховуючи наведене, оскільки позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливки Л.М. не можуть бути предметом судового розгляду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, і не підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 15 квітня 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

ОСОБА_6

Судді: Хома М.В.