Провадження № 22-ц/802/452/19 Категорія: 33 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Матвійчук Л.В., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , яка подана в її інтересах представником ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайоного суду Волинської області від 26 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Департамент муніципальної варти Луцької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди.

Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 знаходилась в трудових відносинах з Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради з 09 червня 2017 року, коли була прийнята на посаду інспектора відділу протидії стихійної торгівлі Департаменту відповідно до розпорядження міського голови від 08.06.2017 року № 565-рю « Про прийняття ОСОБА_1 .»

30 червня 2017 року ОСОБА_1 було видано в користування частину матеріальних цінностей Департаменту, а саме: футболку Полло під шеврон вартістю 620 грн., футболку Полло під шеврон чорного кольору вартістю 620 грн.

09 липня 2017 року ОСОБА_1 була переведена на посаду інспектора Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради.

09 липня 2017 року ОСОБА_1 було видано в користування: посвідчення вартістю 20, 00 грн., жетон нагрудний вартістю 204 грн..

10 серпня 2017 року ОСОБА_1 було видано: туфлі формені жіночі вартістю 1500, 00 грн., туфлі формені жіночі вартістю 1380 грн..

23 серпня 2017 року ОСОБА_1 було видано: сорочку формену сіру на довгий рукав вартістю 600 грн., галстук вартістю 45, 00 грн., сорочку формену білу на довгий рукав вартістю 600 грн., бейсболу вартістю 135, 00 грн., сорочку формену білу на короткий рукав вартістю 500 грн., сорочку формену сіру на короткий рукав вартістю 550 грн.

05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було видано: взуття формене демісезонне вартістю 1370, 00 грн.

24 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було видано: спідницю формену вартістю 799, 00 грн.

21 березня 2018 року ОСОБА_1 була призначена на посаду головного спеціаліста Департаменту, 30 квітня 2018 року ОСОБА_1 була звільнена з посади головного спеціаліста Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради.

З 08 червня 2017 року до моменту звернення до суду у користуванні ОСОБА_1 знаходились матеріальні цінності Департаменту придбані за бюджетні кошти. В добровільному порядку ОСОБА_1 не повертає формений одяг чим завдає майнової шкоди департаменту на загальну суму 11383, 00 гривень.

З врахуванням наведеного просить стягнути з ОСОБА_1 в користь позивача майнову шкоду в розмірі11383, 00 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2019 року призначено справу до судового розгляду на 26 лютого 2019 року о 11 год. 30 хв..

26 лютого 2019 року на адресу Луцького міcькрайонного суду надійшла заява від Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про закриття провадження в даній цивільній справі та повернення судового збору.

Заява мотивована тим, що 11 лютого 2019 року в приміщенні департаменту представником відповідача було відшкодовано майнову шкоду департаменту, а саме здано формене забезпечення відповідно до акту-прийому передачі від 11 лютого 2019 року, а тому виникла можливість врегулювати спір до розгляду справи по суті.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2019 року прийнято відмову Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради від позову.

Провадження у справі за позовом Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди - закрито.

Стягнуто з ОСОБА_1 , в користь Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради 1762 гривні судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка подана в її інтересах представником ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, та постановити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради у задоволені заяви в частині стягнення судових витрат з

ОСОБА_1 письмову відзиві позивач просить апеляційну скаргу відповідача відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України окрім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи Департамент муніципальної варти Луцької міської ради до початку розгляду даної справи по суті подав заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що відповідачем були вжиті необхідні заходи щодо відновлення порушеного права та інтересів позивача. Відповідачем було визнано факт утримання у своєму користуванні форменого одягу та добровільно його повернуто після звернення позивача до суду.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.( п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи при звернені до суду з даним позовом Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради було сплачено судовий збір в розмірі 1762, 00 грн. ( а.с. 1).

Відповідно до положень частини першої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом , вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.( ч. 1 ст. 142 ЦПК України).

Заява позивача про відмову від позову надійшла до початку розгляду даної справи по суті в суді першої інстанції, то з урахуванням положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з Державного бюджету України підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого Департаментом при поданні позовної заяви в розмірі 881 грн.

За змістом ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки матеріалами справи встановлено, що позивач відмовився від даного позову саме через задоволення своїх вимог відповідачем після пред`явлення позову, то з ОСОБА_1 на користь Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради слід стягнути 881 гривень судового збору за подання позовної заяви, що становить 50 відсотків його розміру сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції № 352 від 25 червня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не правильно застосовано ч. 3 ст. 142 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не вчиняла жодних дій, які можна було б трактувати як визнання позову з врахуванням заявлених вимог про стягнення майнової шкоди є безпідставними.

Судом встановлено, що добровільне повернення форменого забезпечення і є тією самою дією відповідача, яка свідчить про визнання ОСОБА_1 позовних вимог та покриття тієї шкоди, яка визначена позивачем при зверненні до суду.

Крім того, відповідачем не оскаржувалась ухвала суду в частині прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі. За змістом даної ухвали підставою відмови позивача від позову та закриття провадження у справі слугувало саме добровільне відшкодування відповідачем , завданої майнової шкоди.

В порушення приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд безпідставно стягнув з відповідача в користь позивача всю суму судового збору та не вирішив питання про повернення позивачу сплаченого ним судового збору з державного бюджету.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, ухвалу про закриття провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору в розмірі 1762,00 грн. слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого за подання позовної заяви, а інші 50 відсотків судового збору стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача.

Керуючись ст. 368, 374, 376, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана в її інтересах представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2019 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Повернути Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради з державного бюджету 881 (вісімсот вісімдесят одну) гривню судового збору, що становить 50 відсотків його розміру сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції № 352 від 25 червня 2018 року.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області повернути Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради кошти судового збору в розмірі 881( вісімсот вісімдесят одну) гривню внесені за квитанцією № 352 від 25 червня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в користь Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради 881( вісімсот вісімдесят одну) гривню судового збору, що становить 50 відсотків його розміру сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції № 352 від 25 червня 2018 року.

Оригінал квитанції № 352 від 25 червня 2018 року міститься в матеріалах справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді :