Справа № 146/1063/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сідак Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 25 вересня 2018 року сторони домовились про купівлю-продаж житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Того ж дня позивач передала ОСОБА_2 в рахунок майбутнього розрахунку, грошові кошти в сумі 400 доларів США, про що відповідач написала розписку.

Згодом ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 ще 100 доларів США.

Позивач зазначає, що з вересня 2018 року договір купівлі-продажу так і не укладено з незалежних від неї причин.

На неодноразові звернення до відповідача, з метою купівлі даного житлового будинку, остання по різних причинах відмовлялася оформити документи на даний будинок.

Повернути отримані грошові кошти ОСОБА_2 відмовляється, мотивуючи тим, що завдаток не повертається.

Оскільки відповідач відмовляється повернути грошові кошти, з метою захисту своїх прав та інтересів позивач вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь сплачений аванс в розмірі 13095 грн та судові витрати по справі, які складаються з: 1000 грн витрат на правничу допомогу та 768,40 грн судового збору.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи. Відповідачу визначено право на подання відзиву на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Позивачу визначено право на подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву.

З матеріалів справи видно, що позивачем вищевказану ухвалу суду було отримано 05 серпня 2019 року, а відповідачем 05 серпня 2019 року було отримано копію ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви із доданими до неї документами.

Станом на 22 серпня 2019 року відзив на позов від відповідача ОСОБА_2 до Томашпільського районного суду Вінницької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження по справі остання була належним чином повідомлена за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов не подала.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку зтаких підстав.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 25 вересня 2018 року сторони домовились, що позивач придбає у відповідача житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та позивач того ж дня передала відповідачу 400 доларів США, про що ОСОБА_2 власноручно написала розписку (а.с. 4).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума чи рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Тобто внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати з договору, укладеного між сторонами.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані позивачем кошти є авансом.

На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов`язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Тобто боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону (ст. 657 ЦК України), між сторонами укладено не було, то сплачена в рахунок виконання договору відповідачеві сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася.

З виниклих між сторонами правовідносин видно, що передана позивачем сума у розмірі 400 доларів США є авансом, який повинен бути повернений відповідачем, незалежно від того, з вини якої із сторін не відбулася угода купівлі-продажу житлового будинку.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 грошова сума в розмірі 400 доларів США підлягає поверненню позивачу.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року по справі №6-176цс12.

Відповідно до частини першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у Постановах від 21 грудня 2016 року по справі №6-1672цс16 (№ 537/5098/15-ц, № в ЄДРСР 63839779), від 21 грудня 2016 року по справі № 6-2134цс15, від 8 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16, від 01 березня 2017 року по справі № 6-284цс17.

Станом на 22 серппня 2019 року офіційний курс гривні до іноземної валюти долар США складає 100 доларів - 2520,4427.

Таким чином 400 доларів США, які позивач передала відповідачу, еквівалентно 10081,77 грн.

Суд не вбачає підстав стягнення з відповідача на користь позивача 100 доларів США, які як заявляє ОСОБА_1 згодом передала ОСОБА_2 в рахунок майбутнього розрахунку за купівлю житлового будинку, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази передачі вказаних грошових коштів.

Виходячи з вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що з позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

При зверненні до суду із даним позовом позивач надала квитанцію від 26 червня 2019 року, згідно з якою за складання позовної заяви вона сплатила адвокату 1000 гривень (а.с. 6), які вона просить стягнути з відповідача на свою користь.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Лише наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Однак позивач в підтвердження своїх витрат на правничу допомогу не надала суду належні та допустимі докази, зокрема, договір про надання правової допомоги та розрахунок наданих послуг. Сама по собі лише квитанція про сплату позивачем адвокату 1000 грн не надає суду можливості встановити, чи розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524-526, 533, 570, 657 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 78, 95, 163, 228, 229, 235, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 279, 289, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 сплачений аванс в розмірі 10081,77 (десять тисяч вісімдесят одна гривня 77 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 понесені та документально підтвердженні судові витрати, які складаються з 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд Вінницької області, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, який передбачає, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: І. В. Скаковська