ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2019 року м. Чернівці

справа № 718/2041/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Андрушків С.П.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2018 року, ухваленого під головуванням судді Олексюк Т.І., повний текст якого виготовлено 19 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що є власником транспортного засобу «Renault Kangoo», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 року на автомобільній дорозі в районі с. Брусниця Кіцманського району Чернівецької області на автомобілі, який належить їй на праві власності, під керуванням водія ОСОБА_2 було скоєно ДТП.

Внаслідок ДТП їй, як власнику, було завдано матеріальну шкоду, яка відповідно до висновку №40-04-18 від 27.04.2018 року Експертного автотоварознавчого дослідження становить 120 499,70 грн.

З приводу спричинення матеріальної шкоди в порядку ст.16 ЦПК України нею 02.05.2018 року було подано звернення до ОСОБА_2 щодо досудового врегулювання спору, однак в добровільному порядку остання відмовляється відшкодовувати завдану шкоду.

Крім того, їй також завдано моральну шкоду такими діями відповідача.

За наведених обставин просила позов задовольнити, стягнути з відповідачки на її користь 120 499,70 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати, пов`язані із підготовкою документів до суду, а саме: 15 440 грн. - витрати на правову допомогу; 1762 грн. - судовий збір за завдану моральну шкоду; 1 205 грн. - судовий збір за завдану матеріальну шкоду; 352,40 грн. -

Провадження №22-ц/822/121/19 Категорія 34

витрати на подання заяви про забезпечення позову; 2 700 грн. - витрати на проведення автотоварознавчого дослідження; 253,20 грн. - витрати на відправлення поштової кореспонденції відповідачу: а всього 21 712,60 грн.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 120 499 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 4000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 1 909,80 грн. на повернення судового збору, 15 440 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, вирішити питання відносно розподілу судових витрат. Підставою для цього вважає невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Посилається на те, що судом було застосовано норми ст.1187 ЦК України, однак застосування положень зазначеної статті можливе лише коли шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, а не джерелу, та іншим фізичним або юридичним особам.

Зазначає, що на спростування вини відповідача у встановленому законом порядку був поданий висновок №53 автотехнічного дослідження від 31.08.2018 року, яким встановлено, що в діях ОСОБА_2 невідповідностей вимогам ПДР, які б перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП, не вбачається, і який в сукупності з показами свідків є доказом відсутності вини в діях останньої. Крім того, вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не складався через відсутній склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог з точки зору достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності (наявні в матеріалах справи письмові докази, покази свідків, висновки експертизи) суд першої інстанції виходив з того, що належними і допустимими доказами не спростовується відсутність вини саме відповідача у пошкодженні належного позивачу майна, з урахуванням достовірно встановлених обставин, що саме під керуванням транспортним засобом ОСОБА_2 мала місце ДТП, в результаті якої й було пошкоджено належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль, з урахуванням того, що експертний висновок за № 53 складено без дослідження розташування вибоїни по відношенню до проїжджої частини дороги та смуги напрямку руху, що впливає на висновок про можливість уникнення наїзду на вибоїну, а також, що мало місце пошкодження переднього лівого колеса, що впливає на висновок про причини та механізм дорожньо-транспортної пригоди.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції вимогам ст.263 ЦПК України не відповідає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права.

В силу ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 1 ч.1 ст.395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно із вимогами ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу п.4 Постанови №4 від 01.03.2013 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Так, ч.2 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В силу ч.3 ст.14, ч.1 ст.16 ЗУ «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць залізничних переїздів вимогам безпеці руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеці руху.

Колегія суддів відзначає, що при ухваленні рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову суд застосував норми частин 1, 2 та 5 ст.1187 ЦК України, якою визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Зазначена норма права не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки з її аналізу вбачається, що вона підлягає застосуванню при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки, натомість у даній справі спір полягає у відшкодуванні шкоди, завданої самому джерелу підвищеної небезпеки, тому відповідальність винної особи наступає на загальних підставах, визначених стст.1166-1167 ЦК України.

Вирішуючи спір відповідно до зазначених норм матеріального права з урахування презумпції вини заподіювача шкоди колегія суддів виходить із наступних встановлених судом першої інстанції обставин, що сторонами визнаються, та перевіряє висновки щодо тих, що сторонами заперечуються, зокрема стану дорожнього покриття на місці ДТП.

Так, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником транспортного засобу «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 від 30.12.2013 року (а.с.25 т.1).

26.03.2018 року біля 15:30год. в с. Брусниця Кіцманського району з автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 внаслідок наїзду на вибоїну стався з`їзд у кювет.

14.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області з приводу того, що її чоловік - ОСОБА_4 передав керування належним їй автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_2 , яка в подальшому потрапила в ДТП, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль. Звернення зареєстроване в ЖЄО за № 1973 від 14.04.2018 року, згідно висновку від 04.05.2018 року за результатами перевірки звернення в діях ОСОБА_2 кримінального правопорушення не вбачається, перевірку припинено та рекомендовано в приватному порядку звернутись до суду про відшкодування спричинених збитків (а.с.59 т.1).

Відповідно до висновку №40-04-18 від 27.04.2018 року експертного автотоварознавчого дослідження розмір матеріального збитку становить 120 499 грн. 70 коп. (а.с.8-24 т.1).

Згідно відповіді Чернівецького центру з гідрометеорології від 12.10.2018 року 26 березня 2018 року станом на 15:30 год. відмічалась малохмарна погода, без опадів, метеорологічна видимість більше 10 км, висота снігового покрову станом на 09:00 год. становила 9 см, найближча дата, коли відмічались опади, це 24 березня 2018 року (вночі, невеликий сніг, кількість опадів 1мм) (а.с.187 т.1).

Відповідно до відповіді Чернівецького центру з гідрометеорології від 07.11.2018 року 24 березня 2018 року вночі відмічався невеликий сніг, кількість опадів 1мм, вдень без опадів. 25 березня 2018 року опадів не відмічалось. 26 березня 2018 року вночі та вдень відмічалась ясна та малохмарна погода. Протягом доби опади не спостерігались. Метеорологічна видимість була 8-24км. Висота снігового покрову станом на 09:00год. становила 9 см (а.с.188 т.1).

Згідно висновку експерта № 031 від 08.10.2018 року по результатам проведення судової авто технічної експертизи з вихідними даними, крім інших, відсутність води у вибоїні в даній дорожній обстановці водій автомобіля Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинна була діяти у відповідності до вимог 2.3 (д) Правил дорожнього руху, а саме - не створювати загрозу безпеці дорожнього руху. п.11.2 Правил дорожнього руху, тобто - рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, п.12.1 Правил дорожнього руху, а саме - вибирати безпечну швидкість руху. п.12.3 Правил дорожнього руху, а саме - в момент виникнення небезпеки для руху (в момент появи вибоїни в її полі зору) застосувати гальмування, або безпечний об`їзд вибоїни. В момент виникнення небезпеки для руху водій автомобіля Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 мала технічну можливості шляхом застосування гальмування уникнути даної пригоди при швидкості руху 50км/год. Водій ОСОБА_2 мала технічну можливість шляхом застосування маневру об`їхати вибоїну справа з безпечним боковим інтервалом 1,0 м, за умови, якщо вона перед маневром рухалася ближче до осьової лінії по її поясненнях. За умови виконання вимог п.11.2 Правил дорожнього руху, тобто - якщо би водій автомобіля Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 рухалася як найближче до правого краю проїзної частини дороги, то вона мала технічну можливість безпечно проїхати між вибоїною та правим краєм проїзної частини дороги, інтервал між якими складав 3,4 м. В діях водія автомобіля Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачаються невідповідності у виконанні вимог п.п.2.3(д); 11.2; 12.1; 12.3 ПДР, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з даною пригодою. Причиною даної ДТП є невідповідності у виконанні вимог п.п.2.3(д); 11.2; 12.1; 12.3 ПДР в діях водія ОСОБА_2 Гальмівний шлях технічно справного автомобіля «Renault Kangoo» в даних дорожніх умовах складає 17.3-18.5м.

Згідно Аварійного сертифікату №1080 від 07.10.2018 року автотехнічного дослідження найбільш вірогідно, що пошкодження диска переднього правого колеса виникло не в результаті його попадання в вибоїну на дорозі, а виникло внаслідок його контактування з об`єктом, який має обмежені форми (стовп, бетонне кільце). Зазначений доказ містить неоднозначні висновки, тобто припущення.

Згідно Експертного висновку № 53 автотехнічного дослідження від 31.08.2018 року з урахуванням заданих обставин ДТП, в даній дорожній обстановці, на ранньому етапі дорожня обстановка не мала ознак небезпеки для водія автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , та з моменту виявлення перешкоди, в даному випадку калюжі води з прихованою в ній вибоїною, водію ОСОБА_2 слід прийняти заходи до зниження швидкості аж до зупинки керованого нею транспортної засобу, тобто, діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій ОСОБА_2 рухаючись на даній ділянці дороги, з моменту виявлення на смузі її руху вказаної перешкоди не мала технічноі можливості запобігти уникнення даної ДТП, при виконанні з її боку вимог п.12.3 ПДР.

Встановлені експертами обставини стали підставою для висновку суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у настанні ДТП та спричинення шкоди.

Проте, на виконання вимог ухвали Чернівецького апеляційного суду від 06.02.2019 року судовим експертом Дніпропетровського НДІСЕ - А.С. Іскондяровим 17.04.2019 року проведено судову автотехнічну експертизу, за висновками якої встановлено наступне.

По першому питанню: в заданій дорожній обстановці водій автомобіля «Рено Кенго» ОСОБА_2 не мала технічної можливості запобігти ДТП (наїзд на вибоїну, яка згідно фабули поставленого питання була прихована під шаром води). З технічної точки зору, з моменту в`їзду у вибоїну, яка згідно фабули поставленого питання буда прихована під шаром води, водій ОСОБА_2 перебувала в стані аварійної обстановки. По другому питанню: з технічної точки зору, водій ОСОБА_2 не мала технічної можливості запобігти ДТП (наїзду на вибоїну, яка згідно фабули поставленого питання була прихована під шаром води). З технічної точки зору, з моменту наїзду на вибоїну, яка була прихован під шаром води, водій ОСОБА_2 перебувала в стані аварійної обстановки. Оскільки дії водіїв в умовах аварійної обстановки вимагає особливого самовладання, винахідливості і уміння водія, тому вони не можуть розглядатися як звичайні прийоми управління транспортним засобом, які регламентовані ПДР України, а тому вирішення питання, щодо наявності (відсутності) технічної можливості у водія ОСОБА_2 запобігти виїзду керованого нею автомобіля за межі проїжджої частини з послідуючим перекиданням, тобто після вїзду керованого нею автомобіля «Рено Кенго» у приховану під шаром води вибоїну, експертним шляхом не надається можливим. По третьому питанню: з технічної токи зору в діях водій ОСОБА_2 невідповідностей вимогам ПДР України, які б перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП, не вбачається, оскільки водій ОСОБА_2 знаходилась в аварійній обстановці в якій не мала технічної можливості запобігти ДТП (наїзду на вибоїну, яка була прихована під шаром води).

Згідно вихідних даних висновку експерта №031 по результатам проведення судової авто технічної експертизи від 08.10.2018 року (судовий експерт Жупаненко О.В.) було взято до уваги, що ділянка дороги на момент ДТП була у сухому стані (а.с.138-145 т.1).

З вихідних даних експертного висновку з автотехнічного дослідження №53 від 31.08.2018 року, складеного судовим експертом Давидовичем О.О., вбачається, що стан дорожнього покриття мокрий (а.с.125-127 т.1).

Оцінюючи наявні в матеріалах справи експертні висновки, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що вибоїна, на яку здійснила наїзд водій ОСОБА_2 , знаходилася під шаром води, що крім пояснень неї самої підтверджується допитом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які показали, що на дорозі в місці ДТП наявна вибоїна, яка була заповнена водою.

За наведеного колегія суддів приходить до висновку, що із наявних суперечливих висновків експертів в матеріалах справи перевагу мають ті, які за вірних вихідних даних про заповнення вибоїни водою містять висновки без припущень про те, що в діях водія ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом «Renault Kangoo», в момент ДТП відсутні порушення ПДР та остання не мала технічної можливості запобігти ДТП, що належними та допустимими доказами спростовує вину останньої та є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, які регулюють відповідні правовідносини, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та прийняття нової постанови з розподілом судових витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентовано ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 307,50 грн.

Крім того, апелянтом ОСОБА_2 сплачено 4 118,40 грн. за проведення Дніпропетровським НДІ судових експертиз судової автотехнічної експертизи, що підлягає компенсації за рахунок ОСОБА_1 .

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать й витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Представником апелянта ОСОБА_3 . 24.05.2019 року подано клопотання щодо вирішення питання розподілу судових витрат, які ОСОБА_2 понесла у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, що склало 14 395,60 грн. Наведене підтверджується наступними документами: витягом з договору №84/18 про надання правничої допомоги від 16.05.2018 року; квитанцією від 22.05.2019 року про сплату послуг у сумі 14 400 грн., звітом (актом) про надані послуги від 22.05.2019 року. Заперечень з боку ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_8 щодо їх розміру в суді апеляційної інстанції не надходило.

Про те, заявлена в судових дебатах вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, яка була надана останній в суді першої інстанції у розмірі 16 381,20 грн, не підлягає задоволенню через відсутність доказів на їх понесення. Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з урахуванням відмови у задоволенні позову складає - 14 395,60 грн.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Як вбачається, такі були вжиті в рамках розгляду цієї справи ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16.10.2018 року (а.с.181-182 т.1).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.137, 141, 158, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 21 821,50 грн.

Вжиті ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16.10.2018 року заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії із нерухомим майном, яке належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, скасувати.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, А.І. Владичан/