АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/699/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 301000000 Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Бондаренка С.І. Пономаренка В.В

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - приватний нотаріус Карайкоза Г.І,;

третя особа - ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року ухваленого у складі судді Гудзенко В.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Карайкози Г.І, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Карайкози Г.І, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_3 , порушуючи порядок і умови визначені договором дарування від 27 травня 1994 року про рівність і спільну часткову власність з ним, передала свої майнові права і зобов`язання ОСОБА_2 по договору дарування від 29 серпня 2017року на 150 кв.м. землі по АДРЕСА_1 . Договір включає земельну ділянку, яка вже в повному обсязі передана по іншому договору ОСОБА_4 . Такий фіктивний дарунок сприяє захопленню землі ОСОБА_2 і порушує права усіх співвласників будинку.

Нотаріус Карайкоза Г.І. незважаючи на юридичні обтяження і обмеження в порушення чинного законодавства провела нотаріальне посвідчення і державну реєстрацію прав.

Позивач, остаточно уточнивши свої позовні вимоги просив суд, скасувати, як недійсні, нотаріальні дії щодо посвідчення договору дарування від 29 серпня 2017року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , який безпосередньо пов`язаний з предметом спору - державною реєстрацією прав на земельну ділянку площею 150 кв.м. по АДРЕСА_1 ; скасувати рішення нотаріуса Карайкози Г.І. про державну реєстрацію прав власності на 150 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача відшкодувати збитки, завдані протиправними діями.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач ОСОБА_1 не є стороною Державної реєстрації прав на земельну ділянку на підставі договору дарування від 29 серпня 2017 року, оскільки він не є заявником, власником чи іншим правонабувачем та стороною правочину. При зверненні з позовом до суду останній не надав доказів щодо його прав на зазначену земельну ділянку, яку ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 , та не вказав, які його права чи інтереси були порушені нотаріусом при проведенні державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року та ухвалити нове рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що земельна ділянка не належить ОСОБА_2 , а проведена державна реєстрація права на вказану земельну ділянку за останнім є незаконною. Вважає, що суд не врахував, що відповідач не заперечував проти позовних вимог, у зв`язку з чим неповно з?ясував обставини справи.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору дарування від 27 травня 1994 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м.

Згідно рішення Уманського міськрайонного суду від 2 липня 2004 року було вирішено визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованої по АДРЕСА_1 , виділивши у користування співвласникам: ОСОБА_1 . земельну ділянку площею 248,5 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки; ОСОБА_8 земельну ділянку площею 248,5 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки.

29 серпня 2017 року згідно договору дарування ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 150 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі рішення Уманської міської ради від 27 квітня 2005 року та державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14 червня 2005 року.

Відповідно до частин 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Карайкози Г.І., як до відповідача про скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Колегія суддів вважає, що належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності.

У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності нотаріуса, прийнятих або вчинених ним під час реалізації функцій державного реєстратора, якщо позовні вимоги спрямовані на захист заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства приватного (майнового) права у відносинах з іншими особами, нотаріус має залучатися до участі у справі, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а сама така справа - розглядатися залежно від суб`єктного складу її учасників за правилами ЦПК України.

Аналогічний висновок щодо суб`єктного складу учасників справи зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 14-233цс18.

Оскільки нотаріус в даній справі не може бути відповідачем то саме з цих підстав слід відмовляти в задоволенні позову.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Суд першої інстанції усупереч вищевказаних положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Карайкози Г.І, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

С.І. Бондаренко

В.В.Пономаренко