Справа № 307/3049/18
Провадження № 2/307/525/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Комяті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод і надання права на спілкування з сином,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що 15.11.2016 р. між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, у якому, 29.12.2016 року, народився син - ОСОБА_3.

Відповідачка перешкоджає йому спілкуватися з сином, бачитися з ним та не дозволяє брати участь в його вихованні. Протягом тривалого часу перешкоджає йому разом з сином відзначати дні народження, перешкоджає дитині спілкуватися з рідними по його лінії та брати участь у святкуванні релігійних свят (Різдва Христового, Пасхи, тощо).

Розпорядженням голови Тячівської РДА № 247 від 03.05.2018 р. встановлено дні для спілкування з сином та рекомендовано ОСОБА_2ВІ. не перешкоджати зустрічам батька з сином.

Вказане розпорядження відповідачка не виконує, тому він звернувся до суду для захисту інтересів дитини та своїх прав щодо виховання сина.

Позивач та його представник у судове засідання не зявилися. Представник позивача надав суду заяву про подальший розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони мають сина ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 141 ч. 1 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, відповідно до ст. 157 ч.ч. 1 та 2 СК України, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 159 ч.ч. 1, 2 та 3 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Право батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні, а також встановлений обов'язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання сина та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку.

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Абзацом шостим преамбули та статті 5 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Із системного тлумачення Конвенції про права дитини та спеціалізованого національного законодавства в цій галузі права випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до ст. 19 ч. 5 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно розпорядження голови Тячівської РДА № 247 від 03.05.2018 р. для участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, виконання ним батьківських обовязків, встановлено спілкування з сином, за місцем проживання матері, у суботу та неділю з 10-ї по 18-у год. Рекомендовано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам батька з сином.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, спілкування сина з батьком буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

З огляду на викладене, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у її вихованні, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає її нормальному розвитку, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її малолітнього віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

В інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає за необхідне зобовязати відповідачку не чинити перешкод позивачу в спілкуванні з дитиною, та надати батькові можливість спілкування з дитиною із 10-ї до 18-ї години за місцем проживання матері дитини, у першу та третю суботу, другу та четверту неділю кожного місяця.

У задоволенні інших позовних вимог: відвідування дитиною місця проживання батька без матері, спільне святкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 Нового року, Різдва Христового (сьомого січня), Пасхи, дні народження дитини 29 грудня (парні числа року) та дні народження батька, слід відмовити з врахуванням віку дитини, за необґрунтованістю та безпідставністю заявлених вимог.

ОСОБА_3 рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини в інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов'язків обумовить це.

До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною.

Судові витрати слід покласти на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 157, 159 СК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Зобовязати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканку с. Нижня Апша, вул. Садова, № 48, Тячівського району, не чинити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканцю с. Нижня Апша, вул. Думбрава, № 2, перешкод у спілкуванні з сином, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та надати батькові можливість спілкування з дитиною із 10-ї до 18-ї години за місцем проживання матері дитини, у першу та третю суботу, другу та четверту неділю кожного місяця.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 24.04.2019 року.

Головуючий: Гримут В.І.