Номер провадження: 22-ц/813/1821/19
Номер справи місцевого суду: 500/4129/17
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н.В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконуючого обов'язки начальника Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Лапонога Сергія Івановича на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення грошових сум, сум премії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» про стягнення грошових сум, сум премії та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем та безпосередньо виконує обов'язки контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби безпеки в Ізмаїльській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України». У червні 2016 року до нього було застосовано заходи дисциплінарного впливу - винесено догану «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності контролерів на контрольно-пропускному пункті ЗОМП СМБ ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3.». Підставою щодо застосування дисциплінарного стягнення став наказ № 234 від 22.12.2015 року «Про заходи запобігання корупції в Ізмаїльській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», яким контролерів контрольно-пропускного пункту було визнано суб'єктами декларування. По підприємству за червень, липень та серпень 2016 року за результатами роботи підприємства здійснювалось преміювання усім працюючим працівникам крім позивача та вищевказаних осіб, оскільки до нього було застосовано заходи дисциплінарного впливу. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 07 березня 2017 року наказ Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрації морських портів України» № 234 від 22.12.2015 року в частині розповсюдження його на контролерів КПП визнано незаконним, а відповідно визнано незаконним і наказ № 142 від 23.06.2016 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. У зв'язку з цим, позивач вважав, що його безпідставно позбавлено преміювання. Через неправомірне застосування до нього дисциплінарного стягнення та позбавлення преміювання йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 20 000 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача суму втраченого заробітку за робочий день, коли він вимушений був їхати до м. Одеса на розгляд апеляційної скарги на рішення суду та витрати на придбання пального на сам проїзд ( а.с. 2-5).

23 жовтня 2018 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України на користь ОСОБА_3 суми премій за період з червня по серпень 2016 року в загальному розмірі 4 693,26 грн; стягнуто на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди - 4 000,00 грн; стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 375, 34 гривень; стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь держави 640,00 гривень ( а.с. 149-150).

Не погоджуючись з вказаним рішенням 22 листопада 2018 року виконуючий обов'язки начальника Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» Лапонога С.І. звернулася до суду з апеляційною скаргою. Так, апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме позивач не надав жодних належних і допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та які б визначили її розмір. Позивач наводить лише свої внутрішні відчуття, які не відповідають дійсності. Окрім того позивачем порушений тримісячний термін для звернення з відповідним позовом. Тому апелянт просить скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ( а.с. 153-156).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Колеснікова Г.Я. 04.12.2018 року було відкрито апеляційне провадження в справі ( а.с. 169-170). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.12.2018 року справа була призначена до розгляду ( а.с. 176).

В зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу. Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з'явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 07 березня 2017 року, яке залишено без змін Апеляційним судом Одеської області, наказ Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрації морських портів України» № 142 від 23.06.2016 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Тому суд прийшов до висновку, що позивач має право на преміювання за червень-серпень 2016 року. Одночасно суд першої інстанції вирішив стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 4 000,00 грн, мотивуючи своє рішення тим, що відсутність у позивача вказаних грошей в якості засобів для проживання, право на своєчасне одержання яких гарантується ст.43 Конституції України, зумовлювало необхідність додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо судових витрат, витрат на пальне, які були понесені ОСОБА_3 під час участі в розгляді скарги в Апеляційному суді Одеської області та суми втраченого заробітку за робочий день суд визначився, що вказані витрати відшкодуванню у справі за даним позовом не підлягають, оскільки стосуються іншого предмету позову.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції, 23.06.2016 року Наказом № 142 Ізмаїльської філії державного підприємства «АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ» вирішено притягнути ОСОБА_3, який займає посаду контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки, до дисциплінарної відповідальності (оголошено догану) та врахувати вказаний наказ при розгляді питання про преміювання (а.с. 16). Відповідно до Наказу № 114-ВУП від 29.07.2016 року службі морської безпеки було встановлено преміювання в розмірі 54,5% від фонду заробітної плати, крім ОСОБА_3, Наказом № 139-ВУП від 31.08.2016 року - 62 %, Наказом № 158-ВУП від 30.09.2016 року - 42 % (а.с. 17-19).

Вище зазначений наказ № 142 від 23.06.2016 року в частині притягнення до відповідальності ОСОБА_3 був визнаний незаконним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2017 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.06.2017 року (а.с. 9-12, 13-15). З позовом про стягнення розміру премії позивач звернувся 28.07.2017 року (а.с. 2), тобто після набрання законної сили рішенням в справі щодо визнання незаконним наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відтак, оскільки наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було скасовано, то позивач відповідно отримав право на стягнення невиплачених сум премії, яка має виробничий характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, загальний тримісячний строк позовної давності в розумінні трудового законодавства на спір відповідної категорії не розповсюджується. Відтак, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині судом відхиляються.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, враховуючи те, що позивача було незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що змусило його звертатися до суду для захисту та відновлення своїх порушених прав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 4000 грн (до аналогічного висновку дійшов Верховний суд в своїй постанові від 27.03.2019 року, справа № 734/2502/16-ц). При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції вимоги позивача в частині моральної шкоди задовольнив лише частково з огляду на доведеність позовних вимог та з врахуванням інших обставин та матеріалів справи в сукупності.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Незважаючи на типовість справ, розмір компенсації моральної шкоди визначається з врахуванням конкретних обставин справи та їх особистої вагомості для позивача. Відтак, апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.

Таким чином, враховуючи вище наведене, зважаючи на встановлені обставини справи, специфіку спірних правовідносин, зважаючи на положення процесуального законодавства, зокрема в частині оцінки судом доказів, положення трудового законодавства щодо необмеженості строку для звернення до суду з позовом стосовно оплати праці, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконуючого обов'язки начальника Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Лапонога Сергія Івановича - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

10.04.2019 року м. Одеса