Справа № 204/5012/17
Провадження № 2/204/39/19
РІШЕННЯ

іменем України

01 квітня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Подвижна О.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про припинення права власності та стягнення грошової компенсації вартості ј частки домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 та ОСОБА_3, в якій просив, згідно уточнених позовних вимог, стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошову компенсацію вартості ј частки домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Юності, буд.147-б, у розмірі 387300 грн., припинити право власності позивача на ј частку спірного домоволодіння та стягнути з відповідачів в рівних долях витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову зазначив, що 31 грудня 1998 року померла ОСОБА_7. Після її смерті залишилося спадкове майно: 1/2 частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Юності, буд.147б. Перед смертю ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповідала зазначену частину житлового будинку в рівних частках своєму синові позивачу ОСОБА_5 та онукам ОСОБА_6 і ОСОБА_8. Як зазначає позивач, після смерті спадкодавця він, проживаючи разом із спадкодавцем безпосередньо перед його смертю, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. 08 жовтня 2005 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яким за позивачем було визнано право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння. Так, 08 жовтня 2005 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач отримав всю належну померлій частку житлового будинку. 20 квітня 2015 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі №204/6988/2014-ц позовну заяву ОСОБА_8, ОСОБА_6 було задоволено частково та визнано факт прийняття ОСОБА_8 та ОСОБА_6 спадщини з моменту її відкриття після смерті ОСОБА_7, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 21 вересня 2015 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про визнання факту прийняття ним спадщини за заповітом, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено; визнано недійсним видане на ім'я позивача свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7, в частині визнання права власності ОСОБА_5 на 1/6 частину спірного домоволодіння; визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року дане рішення залишено без змін. 28 листопада 2016 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 08 жовтня 2005 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №4-2594 в частині визнання права власності ОСОБА_5 на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за вище вказаною адресою, також визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою вул. Юності, буд.147-б м. Дніпропетровськ, яку не прийняв ОСОБА_8 і яка перебуває у власності ОСОБА_5 та підлягає розподілу в рівних частинах між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Тобто, по 1/12 частин кожному, в результаті чого частка позивача була зменшена на 1/12 частину домоволодіння. 20 квітня 2017 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області зазначене рішення суду року залишено без змін. Таким чином, за результатами розгляду вищевказаних справ частка позивача у праві власності зменшилась з Ѕ до ј частки, а співвласником домоволодіння з часткою у розмірі ј стала ОСОБА_6, яку вона згодом відчужила відповідачу ОСОБА_4 Станом на теперішній час домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Юності, буд.147-б, знаходиться у приватній власності ОСОБА_8 у розмірі ј частини, ОСОБА_6І у розмірі ј частини та ОСОБА_3 у розмірі Ѕ частини. Ринкова вартість ј частини домоволодіння становить 387300 грн. та зважаючи на те, що виділ у натурі частки із спільного майна домоволодіння є неможливим, позивач має законні підстави на одержання від інших співвласників грошової компенсації, рівній вартості своєї частки, яка становить 164040,50 грн. У звязку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2017 року замінено відповідача ОСОБА_6 на належного ОСОБА_9

20 жовтня 2017 року представником відповідача ОСОБА_9 ОСОБА_2 надано до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач заперечує проти задоволення позову. Вважає, що неможливість виділу частини спільного майна в натурі не встановлена, проте є судове рішення, що вказує на зворотнє. Крім того, стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні є крайнім заходом, який може бути застосований судом тільки при збігу низки умов, які вочевидь не встановлені в судовому засіданні. Також зазначив, що матеріальна компенсація вартості частки спільного майна стягується виключно зі співвласників такого майна, а право власності ОСОБА_9 ще не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_10 та призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження по справі зупинено до проведення експертизи.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2018 року відновлено провадження по цивільній справі.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2018 року до участі у справі як правонаступника відповідача ОСОБА_9 було залучено ОСОБА_4.

18 жовтня 2018 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на свою користь грошову компенсацію вартості ј частки домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Юності, буд.147-б, у розмірі 164040,50 грн., припинити право власності позивача на 1/4 частки вказаного домоволодіння та стягнути з відповідачів в рівних долях витрати по сплаті судового збору.

29 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_3, в якому він зазначив, що відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав аналогічних викладеним у запереченнях на позовну заяву, які були подані раніше представником відповідача ОСОБА_9 ОСОБА_2

02 листопада 2018 року представник позивача ОСОБА_11 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2009 року було розподілене спірне домоволодіння між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 Звертає увагу, що домоволодіння розподілялось в період, коли позивач був власником Ѕ частини домоволодіння, яке належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згодом на підставі рішень судів частка у праві власності позивача на спірне домоволодіння зменшилась з Ѕ частини до ј частини, а співвласником домоволодіння з часткою розміром ј стала ОСОБА_6 Отже, в позовних вимогах на думку позивача мова йде про виділення частки розміром ј частини домоволодіння. Технічна можливість виділити в натурі частину домоволодіння, яка належить позивачу, відсутня. Тому вважає, що твердження відповідача не відповідають дійсним обставинам і спростовуються долученими до справи доказами. Зауважила, що рішенням суду право спільної часткової власності не припинилось, а був встановлений порядок користування спірним домоволодінням. Вважає, що оскільки судом було виділене в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, спірні правовідносини не стосувались розподілу майна для припинення права спільної часткової власності. Отже, на думку позивача, правовий режим спільної часткової власності зберігся, а відтак ОСОБА_3 є належним відповідачем. Заперечення відповідача вважає необґрунтованими та просить їх відхилити.

15 листопада 2018 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_3, у якій зазначив, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2009 року було фактично виконане у повному обсязі, були проведені всі необхідні дії щодо фактичного поділу домоволодіння, фактично було створено два обєкта права квартири у домоволодінні. Вважає, що посилання позивача на результати проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №6185/6186/-17 не може бути прийнято до уваги, оскільки експерт застосовував при оцінюванні спрощений математичний підхід шляхом визначення вартості домоволодіння в цілому та визначення вартості ј частини позивача шляхом зменшення цієї вартості у чотири рази. Між тим зазначає, що поділені судовим рішенням частини домоволодіння вочевидь не можуть бути рівними, оскільки відповідач постійно здійснював поліпшення своєї частини, у той час як позивач не доглядав свою частину домоволодіння, не проживав у ній та відключив її від електроенергії, газового та водопостачання.

01 квітня 2019 року позивачем були подані додаткові пояснення по справі, в яких він зазначив, що проведена судово будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза призначалася за ухвалою суду у відкритому судовому засіданні за участю сторін та їх представників, що свідчить про їх обізнаність щодо переліку питань, вирішення яких було покладено на експерта. Відповідач та його представник були свідками проведення експертом обстеження і мали змогу контролювати повноту проведення дослідження. Стосовно клопотання відповідача про проведення повторної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи зазначає, що це є недоцільним, оскільки питання, які відповідач просить суд поставити на розгляд експерта вже є вирішеними та дана процедура лише затягне строки розгляду цивільної справи.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 просили відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_1, відповідачів та представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2, а також дослідивши наявні докази, судом встановлені наступні фактичні обставини.

08 жовтня 2005 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №4-2594, після смерті ОСОБА_7, яка померла 31 грудня 1998 року, на Ѕ частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Юності, буд. 147-б, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 14 травня 1997 року, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарбюро 14 травня 1997 року за № 602-64, реєстраційний номер 12047544 (а.с.14).

Право власності на Ѕ частину домоволодіння №147-б, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Юності, було зареєстровано за позивачем у комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 01 грудня 2005 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9124863 від 01 грудня 2005 року (а.с.14 зворотна сторона, 22).

Інша Ѕ частина домоволодіння №147-б по вул. Юності у м. Дніпропетровську на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_3 (а.с.22,173-175).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2009 року у цивільній справі №2-0102-2009 задоволено позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ домоволодіння та розподілено домоволодіння №147-б по вул. Юності в м. Дніпропетровську, а саме: виділено в користування ОСОБА_5 квартиру з приміщеннями: в прибудові А1-1 - частину приміщення 1-1 (після переобладнання) 9,7 м. кв., приміщення 1-8, 5,5 м. кв., всього в А1-1 15,2 м. кв., в будинку А-1ж - частину приміщення 1-3 (після переобладнання) 3,9 м. кв., частину приміщення 1-5 (після переобладнання) 6,2 м. кв, приміщення 1-6 17,1 м. кв., приміщення 1-7 11,1 м. кв., всього в А-1ж - 38,3 м. кв., дворові господарські будови і споруди: 1/3 ганка - а, літня кухня - В, сарай - Г, Ѕ огорож 1-7, Ѕ водоколонки 8, Ѕ замощення 1; ОСОБА_3 виділено в користування квартиру з приміщеннями: в прибудові А1-1 - частину приміщення 1-1 (після переобладнання) 4,9 м. кв., приміщення 1-2, 9,1 м. кв., всього в А1-1 14,0 м. кв.; в будинку А-1ж - частину приміщення 1-3 (після переобладнання) 3,9 м. кв., приміщення 1-4, 9,6 м. кв., всього в А-1ж 36,4 м. кв., дворові господарські будови та споруди: 2/3 ганка - а, гараж - Б, погріб з входом - Д, вбиральна - Е, літній душ - Ж, Ѕ огорож 1-7, Ѕ водоколонки 8, Ѕ замощення - 1. При розподілі домоволодіння ОСОБА_5 та ОСОБА_3 провести наступні переобладнання: переобладнати ганок - „а для входу в квартиру другого співвласника, переобладнати частину віконного прорізу в приміщенні 1-1 в дверний для влаштування входу в квартиру другого співвласника, пробити і влаштувати дверні прорізи в приміщенні 1-3 шляхом закладання частини існуючих дверних прорізів цегляними колонами між прим. 1-3 і 1-1 і між прим. 1-3 і 1-5, встановити глухі перегородки в приміщеннях 1-1, 1-3 та 1-5 (а.с.55).

З листа Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції №9460/10 від 15 березня 2012 року вбачається, що на виконанні в Красногвардійському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебував виконавчий лист №2-102/2009, виданий 21 вересня 2009 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про розподіл домоволодіння №147-Б по вул. Юності в місті Дніпропетровську, сторонами виконавчого провадження були: боржник ОСОБА_3, стягувач ОСОБА_5; виконавче провадження було відкрито 15 жовтня 2009 року, закінчено 06 травня 2010 року за п.8 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» як фактично виконане (а.с.56).

Таким чином, судом встановлено, що на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2009 року по цивільній справі №2-0102-2009 домоволодіння №147-Б по вул. Юності в м. Дніпропетровську було розділено між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 на дві окремі квартири, встановлено порядок користування вказаним домоволодінням та зазначене рішення суду було фактично виконано.

Судом також встановлено, що у вересні 2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання факту прийняття спадщини за заповітом, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року у цивільній справі №204/6988/14-ц зазначену позовну заяву задоволено частково, визнано факт прийняття ОСОБА_8 та ОСОБА_6 спадщини з моменту її відкриття після смерті ОСОБА_7, померлої 31.12.1998 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.264-266).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року по цивільній справі №204/6988/14-ц рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року в частині визнання факту прийняття ОСОБА_8 спадщини з моменту її відкриття після смерті ОСОБА_7, померлої 31 грудня 1998 року, відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом скасовано. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про визнання факту прийняття ним спадщини за заповітом, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом були задоволені. Визнано недійсним видане на ім'я ОСОБА_5 та посвідчене 08 жовтня 2005 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-2594 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 31 грудня 1998 року, в частині визнання права власності ОСОБА_5 на 1/6 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами по вул. Юності, 147-б в м. Дніпропетровську. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами по вул. Юності, 147-б в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 31 грудня 1998 року (а.с.34-36).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року залишено без змін, позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним та про визнання права власності в порядку спадкування задоволені; визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 08 жовтня 2005 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №4-2594 в частині визнання права власності ОСОБА_5 на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Юності будинок 147-б у м. Дніпропетровську, а також визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Юності буд.147-б (а.с.28-29).

Отже, станом на час розгляду справи позивач є власником ј частини спірного домоволодіння.

08 жовтня 2016 року ОСОБА_6 змінила прізвище на «Пащенко» (а.с.49).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №6185/6186-17, складеного 17 серпня 2018 року, технічна можливість виділити в натурі частину домоволодіння, розташованого за адресою м. Дніпро, вул. Юності, буд.147-б, яка належить ОСОБА_5 відповідно до вимог нормативно-правових актів відсутня; ринкова вартість усього домоволодіння в цілому за адресою: м. Дніпро, вул. Юності, буд.147-Б станом на день проведення експертизи складає 656162 грн.; ринкова вартість ј частини домоволодіння, яка належить ОСОБА_5, станом на день проведення експертизи 164040,50 грн. (а.с.135-144).

На підставі договору дарування ј частки житлового будинку від 01 червня 2018 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі за №348, ОСОБА_9 подарувала (безоплатно передала у власність) ОСОБА_4 ј частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Юності, буд.147-А (а.с.153-155).

07 серпня 2018 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду про зміну договору дарування ј частки житлового будинку за №348 від 01 червня 2018 року, в якій сторони у звязку з технічною помилкою погодились змінити і доповнити договір дарування, а саме змінити в першому пункті договору в адресі обєкта дарування літеру після номеру будинку, виклавши його в такій редакції: «1. Дарувальниця дарує (безоплатно передає у власність), а обдаровуваний приймає в дар ј (одну четверту) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Юності, будинок 147-б» (а.с.156).

Таким чином судом встановлено, що на теперішній час домоволодіння № 147-б по вул. Юності у м. Дніпрі належить: Ѕ частина відповідачу ОСОБА_3; ј частина відповідачу ОСОБА_4; ј частина позивачу ОСОБА_5.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач має на меті позбутися належної йому частки в домоволодінні № 147-б по вул. Юності у м. Дніпрі шляхом спонукання відповідачів до виплати йому грошової компенсації за його частку в домоволодінні.

Вирішуючи позовну заяву судом враховується наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у цивільній справі №6-2925цс15.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, стороною позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження порушення відповідачами його права на користування своєю власністю, а саме ј домоволодіння № 147-б по вул. Юності у м. Дніпрі.

Більш того, порядок користування Ѕ часткою домоволодіння № 147-б по вул. Юності у м. Дніпрі, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, вже був визначений ще у 2009 році на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2009 року.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі користуються лише належними їм частинами спірного домоволодіння, жодним чином не порушуючи права позивача та не бажають набувати у власність належну позивачу частину спірного домоволодіння.

Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачі користуються спірною ј часткою майна, яка належить позивачу, чи сплачується ними матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, чи спроможні відповідачі виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

При цьому суд враховує, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Судом також враховується, що стороною позивача жодним чином не доведено та не обґрунтовано підстав саме солідарного стягнення з відповідачів грошової компенсації вартості ј частки домоволодіння.

З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог слід відмовити, як таких, що не ґрунтуються на законі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3), третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (місце знаходження: м. Дніпро, пр. Яворницького, буд.75, ідентифікаційний код 40392181) про припинення права власності та стягнення грошової компенсації вартості ј частки домоволодіння відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: