Ухвала

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 349/1825/18

провадження № 61-3038ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу Дзера Маряна Любомирівна,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2018 року у складі судді Лошак О. О. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу Дзера М. Л., про визнання недійсним договору дарування з моменту укладення.

У грудні 2018 року позивач подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, яку обґрунтував тим, що спір виник у зв'язку з незаконним відчуженням нерухомого майна ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 Тому невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження цього нерухомого майна, що унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 січня 2019 року, заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено. Постановлено накласти арешт на нежитлове приміщення загальною площею 470 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_6

08 лютого 2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2018 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 січня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просили оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишено без руху та надано для усунення виявлених недоліків строк до 19 березня 2019 року, але не більше десяти днів із дня вручення ухвали, зокрема запропоновано заявникам надати докази доплати судового збору у розмірі 384,20 грн.

У березні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме квитанція про доплату судового збору у розмірі 384,20 грн.

Таким чином, недоліки касаційної скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунуто.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною першою та другою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами процесуального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, про задоволення заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, оскільки невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що за рішенням суду, яке вже перебуває на виконанні, з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 стягнуто солідарно на користь ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 64 811,00 грн; вартість нежитлового приміщення, на яке накладено арешт є набагато вищою; на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, вже накладено арешт ухвалою Калуського міськрайонного суду від 13 січня 2017 року, були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Інші наведені у касаційній сказі доводи зводяться до незгоди заявників із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Таким чином, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 січня 2019 року за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу Дзера Маряна Любомирівна, про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик