Ухвала

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 755/12545/18

провадження № 61-7766ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у серпні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, у якому просило стягнути із відповідача наступні кошти: заборгованість з оплати послуг централізованого опалення станом на 01 березня 2017 року у розмірі 43 499,58 грн; заборгованість з оплати послуг з постачання гарячої води станом на 01 березня 2017 року у розмірі 548,68 грн; інфляційні втрати за період із липня 2016 року по травень 2018 року у розмірі 3 793,89 грн; три відсотки річних за період з липня 2016 року по травень 2018 року у розмірі 974,07 грн та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року, позов ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість з оплати послуг централізованого опалення станом на 01 березня 2017 року у розмірі 43 499, 58 грн, заборгованість з оплати послуг із постачання гарячої води станом на 01 березня 2017 року у розмірі 548,68 грн, інфляційні втрати за період із липня 2016 року по травень 2018 року у розмірі 3 793,89 грн, три відсотки річних за період з липня 2016 року по травень 2018 року у розмірі 974,07 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

11 квітня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 755/12545/18 становить 48 816,22 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 755/12545/18 є малозначною в силу вимог закону.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі указує, що справа є малозначною, але має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує чому саме справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Також, ОСОБА_1 указує, що справа має для нього виняткове значення, оскільки на підставі рішенням суду відбудеться стягнення боргу у розмірі майже 50 000 грн, а ця сума є значною для його родини. Виконання судового рішення поставить його у скрутне майнове становище та негативно вплине на його життя, оскільки ОСОБА_1 є приватним підприємцем, має середній та нестабільний дохід, дружина безробітна, на його утриманні знаходиться малолітня донька. Проте до матеріалів касаційної скарги не додано будь-яких-доказів, що спірна сума коштів є значною для позивача.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Враховуючи зазначене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат