Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 703/2065/16-ц

провадження № 61-28531св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. І., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року у складі судді Васильківської Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року у складі суддів: Гончар Н. І., Ювшина В. І., Пономаренка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

10 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту її проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з квітня 2010 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з квітня 2010 року за пропозицією ОСОБА_4 та її матері ОСОБА_5 переїхала проживати до них у будинок за адресою по АДРЕСА_1 , де вела з ними спільне господарство та проживала як член сім`ї. Після смерті ОСОБА_4 позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак дізналась, що на спадкове майно претендує і відповідач ОСОБА_3 , яка є онукою померлої, та заперечує факт її проживання із спадкодавцем однією сім`єю.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з квітня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем доведено, що вона із квітня 2010 року і до смерті ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) спільно проживала з нею, була пов`язана спільним побутом, вони мали взаємні права та обов`язки, які полягали у взаємодопомозі один одному; ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_4 , більше п`яти років позивач і ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, що надає право позивачу на спадкування після смерті ОСОБА_4

Факт проживання позивача із спадкодавцем ОСОБА_4 протягом п`яти років перед смертю останньої підтверджено актом комісії у складі членів квартального комітету від 25 квітня 2016 року № 22, відповідно до якого ОСОБА_1 , починаючи з квітня 2010 року проживала без реєстрації за адресою по АДРЕСА_1 однією сім`єю із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 здійснила обряд поховання (а. с. 11) та відповідною довідкою квартального комітету, виданою 12 травня 2016 року (а. с. 13).

Суди зазначили, що вказаний факт підтверджено також показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які жодним чином не зацікавлені в результаті розгляду цієї справи по суті, оскільки їх показання чітко вказують на події, що мали місце у 2010 - 2015 роках, є логічними та послідовними.

Показання свідків, допитаних за клопотанням відповідача, суди не визнали належними доказами, оскільки більшість цих свідків є родичами відповідача та її близькими знайомими; всі вони не спростовують факту проживання ОСОБА_1 за відповідною адресою у відповідний період часу, оскільки жоден із них не залишався у будинку з ночівлею, бував там рідко, що унеможливлює їх повну обізнаність про повідомлені ними обставини.

Суди взяли до уваги рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 1?8/99 про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї», у якому визначено, що до кола членів сім`ї належать дружина (чоловік), їх діти і батьки, проте членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання і ведення з спільного господарства, тобто не лише близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року відповідач звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року, в якій просить зазначені судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

21 травня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Доводи заявника касаційної скарги

У касаційній скарзі зазначено, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленні із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно взяли до уваги показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки вказані особи проживають у різних частинах міста і не могли достеменно знати, чи проживала позивач постійно разом із померлою ОСОБА_4 протягом останніх п`яти років. Показання вказаних осіб щодо способу життя та поведінки померлої є різними і не відповідають наданим відповідачем письмовим доказам щодо необхідності стороннього догляду за померлою та її матеріального становища, також спростовуються показаннями свідків, за клопотанням відповідача.

Судами не враховано, що для підтвердження факту проживання однією сім`єю позивачу необхідно довести факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально. Натомість позивачем не надано доказів того, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги.

Доводи заявника заперечень на касаційну скаргу

У запереченнях на касаційну скаргу позивач просить суд залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення як безпідставну та необґрунтовану, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено всі обставини справи шляхом повного та належного оцінювання доказів у справі.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а. с. 8).

ОСОБА_5 після смерті свого чоловіка ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , успадкувала будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину (а. с. 6).

За життя ОСОБА_5 заповіла все своє майно своїй дочці - ОСОБА_4 , склавши заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г. В. 20 вересня 1999 року та зареєстрований в реєстрі за № 2727 (а. с. 7).

Після смерті ОСОБА_5 до Смілянської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу за № 105/2014 (а. с. 44).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 , про що складено відповідний актовий запис за № 758 (а. с. 10). Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_4 не складено.

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_11 , падчеркою ОСОБА_5 , тобто зведеною сестрою ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується їхніми заявами та листом завідувача Смілянської державної нотаріальної контори, у результаті чого заведено спадкову справу за № 241/2016 (а. с. 44, 47, 51).

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_15 - сина ОСОБА_4 від першого шлюбу, тобто онукою ОСОБА_4 (а. с. 78, 79, 80, 81, 82).

25 квітня 2016 року комісією в складі членів квартального комітету № 22 м. Сміла ОСОБА_16, ОСОБА_17 , ОСОБА_8 складено акт про те, що ОСОБА_1 , починаючи з квітня 2010 року, проживала за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації однією сім`єю із ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_4 її поховання здійснювала ОСОБА_1 (а. с. 11). 12 травня 2016 року Квартальним комітетом № 22 на підставі вказаного акта ОСОБА_1 видано відповідну довідку аналогічного змісту (а. с. 13).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу (частина друга статті 1223 ЦК України).

З огляду на встановлення судами першої та апеляційної інстанцій відсутності заповіту після смерті ОСОБА_4 , її майно мають успадкувати спадкоємці за законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Черговість спадкоємців за законом встановлено статтями 1261-1265 ЦК України.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (стаття 1263 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця (стаття 1265 К України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Зважаючи на відсутність відомостей про звернення ОСОБА_15 (сина померлої ОСОБА_4 ), який з 2012 року мешкає в Ізраїлі, із заявою про прийняття спадщини, особами, які претендують на отримання спадщини, є позивач ОСОБА_1 (особа, яка просить визнати факт її проживання із спадкодавцем однією сім`єю) та відповідач ОСОБА_3 (онука спадкодавця).

Відповідач ОСОБА_3 , як онука спадкодавця, є спадкоємцем п`ятої черги, тоді як позивач ОСОБА_1 , у разі встановлення судом факту її проживання протягом п`яти років до відкриття спадщини однією сім`єю із спадкодавцем, є спадкоємцем четвертої черги, тобто має пріоритетне право на отримання спадщини перед ОСОБА_3 .

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Таким чином, до спадкоємців четвертої черги належать, зокрема, особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем не менш як п`ять років до відкриття спадщини, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Доказами у справі є, зокрема, показання свідків (стаття 63 ЦПК України 2004 року) та письмові докази (стаття 64 ЦПК України 2004 року).

З огляду на те, що на факт свого спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини позивачем ОСОБА_1 підтверджено: показаннями свідків та письмовими доказами, тоді як відповідачем, крім показань свідків (які судами оцінено критично) не надано доказів на спростування доводів позивача, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Верховний Суд зауважує, що доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, переоцінювати які, відповідно до статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не має повноважень, а також зводяться до незгоди із судовими рішеннями.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховним Судом встановлено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги спрямовані на встановлення та переоцінку обставин справи, яким суди надали правильну правову оцінку.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик