Справа № 195/988/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

12.04.2019 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Омеко М.В., при секретарі Мартиновій Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Томаківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про визнання заповіту недійсним.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 28 листопада 2017 року померла його сестра ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкала за адресою: вул. Верхня, 33 в селі Настасівка Томаківського району Дніпропетровської області 18 травня 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_5 з заявою про реєстрацію спадкової справи, де дізнався що існує заповіт, складений його сестрою ОСОБА_4 ще у 2009 році, але зміст заповіту йому невідомий. Нотаріус повідомив його що надішле запит до Мирівської сільської ради з метою отримання копії заповіту і вже потім ознайомить його з змістом.

07 червня 2018 року йому стало відомо, що заповіт складено спадкодавцем 23 червня 2009 року і посвідчено уповноваженою особою Мирівської сільської ради. Окрім того стало відомо що, він в тому заповіті відсутній.

Заповіт від 23.06.2009 року позивач вважає недійсним, оскільки саме у 2008 - 2009 роках його сестра, яка на той момент проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, страждала від психічного розладу, загострення якого було саме в період складання нею зазначеного заповіту. У неї спостерігалися запаморочення, галюцинації, якісь бачення, вона робила спроби накласти на себе руки, були випадки несприйняття дійсних подій. Деякі події сприймались нею неадекватно. В зв'язку з цим у 2008 - 2009 роках вона перебувала на лікуванні у психіатричному відділенні Томаківської центральної районної лікарні та у психосоматичному відділенні обласної лікарні імені Мечникова.

Окрім того, оскільки уповноваженою особою Мирівської сільської ради так і приватним нотаріусом йому не було надано копії заповіту і навіть не було надано можливості ознайомитись з його змістом, у позивача виникають підозри щодо його законності, тобто відповідності законодавству України у звязку з чим звернувся до суду з вказаними позовними вимогами та просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_6, посвідчений 23 червня 2009 року уповноваженою особою Мирівської сільської ради.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, спираючись на те , що заповіт складено з порушенням, через відсутність свідків та волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі.

Відповідачі надавши відзив на позов разом зі своїм представником в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог. Вважають що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Стверджують, що даний заповіт не може бути визнаний недійсним, оскільки він повністю відповідає волі покійної ОСОБА_4, яка під час його укладання була дієздатною особою, яка усвідомлювала значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що його покійний батько проживав з покійною ОСОБА_8, який доглядав її, оскільки зі слів його батька вона поводилась неадекватно. Він також неодноразово допомагав своєму батькові шукати його співмешканку ОСОБА_4 яка втікала з дому. Разом з батьком відвідував її в Томаківській лікарні в психічному відділені. Проте не знає з яким саме діагнозом вона там перебувала . Про заповіт йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що покійна ОСОБА_8 проживала по сусідству з ним, та часто купувала в нього молочні продукти . Просила його щоб він ходив до магазину за продуктами. Про психічні захворювання йому нічого не відомо, так як ОСОБА_4 вела себе нормально, була нормальною адекватною людиною.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засідання пояснила, що працювала листоношею та розносила пенсію пенсіонерам. Під час відвідування покійної ОСОБА_8 остання сама отримувала пенсію, сама перераховувала її, вела себе цілком адекватно. Ніяких сумнівів щодо психічного стану ОСОБА_4 в неї не виникало.

Розглянувши матеріали справи. заслухавши учасників справи, суд прийшов до наступного.

Судом, встановлено, що на час смерті 28.11.2017 року ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишня Петровського), буд.33. Разом з нею на момент її смерті зареєстрований ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_5, що зокрема підтверджується довідкою № 571 від 17.05.2018 року наданої з Мирівської сільської ради.

Згідно актового запису про смерть № 36 від 29.11.2017 року ОСОБА_4 померла 28.11.2017 року у віці 80 років.

За життя ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла своє майно, а саме земельну ділянку площею 6.820 га, належну їй на підставі державного акту серія ЯА № 186304 ОСОБА_2 та земельну ділянку площею 6.950 га належну їй на підставі державного акту серія Р3 № 145146 ОСОБА_6, що зокрема підтверджується заповітом від 23.06.2009 року, посвідченого уповноваженою особою, секретарем Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області.

Відповідно до матеріалів копії спадкової справи після смерті, померлої 28.11.2017 року ОСОБА_11, в якій наявний заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_2. Крім цього спадкова справа містить заяви позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_6 про прийняття спадщини.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07.12.2018 року клопотання представника позивача ОСОБА_12 про призначення судово-психіатричної експертизи було задоволено та призначино судово-психіатричну експертизу, виконання якої доручино експертам Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської області» (на вирішення якої поставити запитання: - чи страждала ОСОБА_4 в ситуації укладення угоди (заповіту) будь-яким психічним розладом?

- якщо ОСОБА_4 страждала на психічний розлад, то чи вплинув він на здатність до усвідомлення сутності угоди, її юридичних особливостей, прогнозування її результатів, регуляції своєї поведінки, або істотно знизив чи обмежив її здатність керувати своїм діями в період укладення угоди?

- чи не перебувала ОСОБА_4 в такому психічному стані, яке позбавляло її здатності розуміти значення своїх дій або керувати ними в період складання заповіту?

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта Комунального підприємства» Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради № 3 від 01.03.2019 року ОСОБА_4 на момент укладення і підписання заповіту 23 червня 2009 року яким-небудь психічним захворюванням не страждала.

За своїм психічним станом у той період часу вона могла розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Відповідно до ст. ст. 1247, 1248 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у Цивільному кодексі. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятних технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи написати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Відповідно до розділу ПІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом МЮУ від 11.11.2011 року № 3306/5 посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос і підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом,

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також Інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4,10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК. іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінетуміністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влад Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна Із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок ЇЇ смерті, право на складення заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно із загальними правилами правомірності правочинів, зокрема ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Підставою для визнання заповіту недійсним може бути не просто хвороба, навіть, важка, а абсолютна неспроможність заповідача в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (ВССУ, № 343/1571/14-ц, від 26.10.16)

Крім того, Верховний Суд України в п.18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, зазначив, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Заповіт має бути складеним у письмовій формі із зазначенням дати і часу складання. Відсутність дати або часу є підставою для визнання заповіту нікчемним (ухвала ВСУ від 28.04.2010 № 6-15249св09).

Відповідно ст. 1253 ЦК України заповіт може бути посвідчений при свідках на бажання заповідача.

Згідно копії спірного заповіту ОСОБА_4 не виявляла такого бажання при його складанні. Відсутні також підстави обовязкової присутності двох свідків, передбачені ч.2 ст.1253 ЦК України, оскільки даний заповіт ОСОБА_4 самостійно прочитала вголос і власноручно підписала його. Що зокрема підтверджує той факт, що на час складання даного заповіту вона була дієздатною фізичною особою, яка усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, даний факт також підтверджується характеристикою наданою Мирівською сільською радою, відповідно до якої ОСОБА_4 до останніх днів життя зберігала світлий розум і ясну пам'ять.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли підтвердження ні в судовому засіданні ні в матеріалах справи, оскільки спірний заповіт складений відповідно до чинного законодавства.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10,12,13,76,81,109,141,258,263-265,273 ЦПК України, ст.ст. 16,207,1247,1251,1253,1257 ЦК України, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (паспорт серія АМ595837, іпн. НОМЕР_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6)

до ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_7, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8), ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_9,яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_10) про визнання заповіту недійсним відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо або через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Дата складання повного судового рішення 06.05.2019 року.

Суддя: ОСОБА_13