Єдиний унікальний номер 243/537/19 Номер провадження 22-ц/804/1311/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.,

суддів: Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні та середнього заробітку (справа № 243/537/19, суддя Хаустова Т.А., повний текст рішення складено 28 лютого 2019 року в м. Слов'янськ Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство «Українська залізниця») (далі - АТ «Укрзалізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні та середнього заробітку.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона 08 липня 2016 року була прийнята на роботу до Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії АТ «Укрзалізниця».

Згідно до Наказу №» 4750/ДН-ос від 10 липня 2017 року її було звільнено з 17 липня 2017 року у зв'язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Проте, після звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, а саме: відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі за період роботи з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 4397,70 грн., компенсацію за 33 дня щорічної відпустки у розмірі 4187,39 грн. та вихідну допомогу у розмірі 3616,53 грн.

Зазначила, що відповідач відмовився добровільно виплатити вищезазначені виплати, тому вважає, що позивач також має сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 17 липня 2017 року по день ухвалення рішення по справі з розрахунку 159,62 грн. за день.

Просила суд стягнути з АТ «Укрзалізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі за період роботи з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 4397,70 грн., компенсацію за 33 дня щорічної відпустки у розмірі 4187,39 грн., вихідну допомогу у розмірі 3616,53 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 17 липня 2017 року по день ухвалення рішення по справі з розрахунку 159,62 грн. за день.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні та середнього заробітку - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 15 березня по 17 липня 2017 року у розмірі 4 397,70 грн., вихідну допомогу у розмірі середнього заробітку 3 616,53 грн., компенсацію за невикористані 33 дня щорічної відпустки у розмірі 4 187,39 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», судовий збір у розмірі 768,40 грн. до державного бюджету.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Із вказаним рішенням не погодилось Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні її позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначив, що він не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язання за трудовим договором.

Науково-правовим висновком Торгово - промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків відповідачем, передбачених трудовим договором.

Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Виробничий підрозділ «Станція Микитівка» входив до переліку виробничих підрозділів структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та здійснював господарську діяльність на території окремих районів Донецької області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження.

Відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом від 05 грудня 2008 року № 489 Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистки праці», а саме: наказів (розпорядження) про прийняття на роботу; наказів (розпорядження) про надання відпустки; наказів (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту); табеля обліку використання робочого часу; розрахунково - платіжної відомості працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

Науково-правовим висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21 -10.2 від 16 січня 2018 року відносно АТ «Українська залізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, починаючи з 20 березня 2017 року, що унеможливило виконання відповідачем своїх зобов'язань, передбачених ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України.

В розпорядженні відповідача відсутні накази про надання відпусток позивачу, з яких можливо встановити кількість днів відпусток, невикористаних позивачем.

Позивач свого відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не подавала.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є трудовою, ціна позову складає 12 201,62 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця».

15 квітня 2016 року Станція Микитівка державного підприємства «Донецька залізниця» на підставі Закону України від 23 лютого 2012 № 4442-IV, Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, реорганізована шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно наказу від 10 липня 2017 № 4750/ДН-ос ОСОБА_1 звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату (а.с. 10).

Судом першої інстанції встановлено, що наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 33 дня відпустки, а також виплату одноразової грошової допомоги у розміру одного середньомісячного заробітку (а.с. 10).

Також встановлено та не спростовано у належний спосіб відповідачем у справі, що при звільненні з ОСОБА_1, не було проведено повний розрахунок та належні їй кошти не були виплачені.

Позивачем, на підтвердження не виплаченої заробітної плати, надані суду першої інстанції розрахункові листи за період з березня 2017 року по липень 2017 року, в яких зазначені суми нарахованої заробітної плати:

- березень 2017 року - 3911,74 грн., сума до виплати - 3110,56 грн.,

- квітень 2017 року - 3051,53 грн., сума до виплати - 2426,51 грн.,

- травень 2017 року - 1305,06 грн., сума до виплати - 1037,76 грн.,

- червень 2017 року - 767,68 грн. сума до виплати - 610,44 грн.,

- липень 2017 року - 10163,99 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані 33 дня відпустки у розмірі 5267,46 грн., та вихідної допомоги при звільненні у розмірі 4492,59 грн.), сума до виплати 8126,91 грн. (а.с. 28-32).

Також ці розрахункові листи за березень - червень 2017 року містять інформацію про оплату за час простою.

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які засвідчені печаткою відділу кадрів структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», з яких вбачається, що за березень 2017 року позивачем відпрацьовано -10 днів, 10 днів простою; за квітень 2017 року - відпрацьовано 0 днів, 19 днів простою; за травень 2017 року - відпрацьовано 0 днів, 9 днів простою, 4 дня відпустки без збереження заробітної плати; за червень 2017 року позивачем відпрацьовано 0 днів, 20 днів простою; за липень 2017 року - відпрацьовано 0 днів, 11 днів простою (а.с. 18-22).

Стягуючи заборгованість з оплати праці з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 в загальній сумі 12 201,62 грн.(з якої утримані податки та збори), суд виходив з того, що зазначена заборгованість підтверджена документально, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При вирішенні справи суд посилався на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 97, 116, 117 КЗпП України, норми Закону України «Про оплату праці», що регулюють спірні правовідносини.

Такі висновки суду є правильними.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано задовольнив позов в частковому розмірі.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції зазначив наступне.

Суд першої інстанції оцінив Науково-правовий висновок торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року (який надав відповідач), визнав його належним та допустимим доказом, яким підтверджується відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем ОСОБА_1 при її звільненні (на момент звільнення 17 липня 2018 року існували форс-мажорні обставини), тому відсутні підстави присудження для стягнення в порядку ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

Цей висновок суду також є правильним. Він узгоджується з висновками, які викладені в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц та від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Окрім цього, відповідно до вимог ч.1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду(окладу), про що й зазначено у наказах відповідача про встановлення простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції, а апарату управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» - з 16 березня 2017 року (а.с. 12-13, 14).

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заробітної плати за березень - липень 2017 року, індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-7), наказу (розпорядження) № 4750 ДН-ОС про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 наявної суми заборгованості з виплати на користь позивача зарплати за березень 2017 року, оплати простою, компенсації за 33 дня невикористаної щорічної відпустки, вихідної допомоги при звільненні усього на суму 12 201,62 грн., з якої утримані податки та збори.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За частиною 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростовано.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є хибним з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Суд першої інстанції також правомірно врахував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року, відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 КЗпП України у цій справі.

Разом з тим, наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов'язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці (в тому числі, оплати за час простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги).

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 23 квітня 2019 року

Суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.