МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 490/1113/13-ц
Провадження № 22-ц/812/773/19
У Х В А Л А

18 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Темнікової В.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

28 березня 2013 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач ОСОБА_1 25 березня 2019 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій виклав і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

01 квітня 2019 року ухвалою Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для надання доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, або ознайомлення з ним, а також для надання документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 5161,50 грн. Також витребувано вищевказану цивільну справу з метою вирішення питання про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

09 квітня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшла витребувана цивільна справа № 490/1113/13-ц.

15 квітня 2019 року на виконання вимог зазначеної ухвали, ОСОБА_1 суду надано довідку МСЕК про те, що він є інвалідом ІІ групи (інвалідність встановлена на строк до 01.12.2019 р.) на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Крім того, апелянтом суду надано докази, що підтверджують дату отримання ним копії оскаржуваного судового рішення, а саме заяву про отримання копії рішення суду 21.02.2019 р.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 була подана 25 березня 2019 року, то з урахуванням практики Верховного суду, викладеної в постанові Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019р. у справі № 361/161/13-ц, слід керуватися нормами ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій ( ч.3 ст.3 ЦПК України).

Згідно ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1, п.2 ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно зі ст. 126 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Строк, що передбачений законом на подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов'язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 13 березня 2013року отримав повідомлення Центрального районного суду м. Миколаєва про розгляд справи 28.03.2013 р. о 15 год. 15 хв. поштою за адресою АДРЕСА_1 (а.с.71).

Крім того, в матеріалах справи знаходиться заява відповідача ОСОБА_1 про те, що йому відомо про те, що 28 березня 2013 року о 15-15 год. відбудеться судовий розгляд за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій він також повідомив суд про визнання позову та просив у зв'язку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні розглянути справу у його відсутність та винести рішення згідно чинного законодавства (а. с. 73).

Отже ОСОБА_1 було достовірно відомо про дату і час розгляду даної справи 28 березня 2013 року. Проте лише 25 березня 2019 року, тобто майже через шість років з часу ухвалення рішення, воно ним було оскаржено до апеляційного суду.

В силу приписів статей 2,4 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10 жовтня 2013 року.

Тому, отримавши повідомлення про час і місце розгляду справи та повідомивши суд, як про визнання позову, так і про необхідність розгляду справи у його відсутність, відповідач ОСОБА_1 не був позбавлений можливості дізнатись в суді першої інстанції про подальший перебіг питання щодо розгляду позову, проти задоволення якого він не заперечував, та ознайомитись із відповідними судовими рішеннями суду першої інстанції, як в суді першої інстанції, так і в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у справі «Олександр Шевченко проти України» сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 був залучений до участі у справі та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, проте в розумні інтервали часу не вживав заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, що призвело до порушення строків апеляційного оскарження, а також у зв'язку із спливом річного строку з часу винесення оскаржуваного рішення суду, не зважаючи на час отримання рішення суду особисто відповідачем, який в даному випадку з урахуванням викладеного не має вирішального значення, вважаю за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена протягом 30 днів в касаційному порядку до Верховного Суду.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.І. Темнікова