Справа № 462/6453/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/260/19 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 14 грудня 2018 року про повернення заяви про застосування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним іпотечного договору,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (а.с.1-6), в якому просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №1301/0608/71-097 від 13.06.2008 року в розмірі 1325134 грн. 01 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на цю квартиру.

Провадження у даній справі було зупинено.

Після поновлення провадження у справі, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.11.2018 року первісного позивача ПАТ «Дельта Банк» замінено на його правонаступника ОСОБА_3, до якого на підставі укладених 08.11.2018 року з ПАТ «Дельта Банк» договорів купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором та відступлення права вимоги за іпотечним договором перейшло право вимоги до позичальника (іпотекодавця) за кредитним договором №1301/0608/71-097 від 13.06.2008 року та за договором іпотеки від 13.06.2008 року (а.с.7, 8-11).

У грудні 2018 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с.13-17), в якій просив: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №1301/0608/71-097 від 13.06.2008 року в розмірі 2438763 грн. 17 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмету іпотеки для його подальшої реалізації, яка має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2 разом з їхніми малолітніми дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення.

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки від 13.06.2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с.19-22).

Цей позов ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.12.2018 року обєднано в одне провадження з вказаним вище позовом ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.23-24).

12.12.2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову (а.с.26-29), в якій просила суд: заборонити ОСОБА_4 чи будь-яким іншим особам відчужувати квартиру АДРЕСА_2, у тому числі, укладати договори купівлі-продажу, міни, дарування, оренди, вносити зазначене майно до статутного (складеного) капіталу товариств (юридичних осіб) чи відчужувати його у будь-який інший спосіб; заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження чиреєстрації права власності вказаного обєкту нерухомого майна, в тому числі на підставі договору іпотеки від 13.06.2008 року, до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 14.12.2018 року заяву ОСОБА_2 повернуто заявнику на підставі ч.9 ст.153 ЦПК України.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_9, просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права і прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що за положеннями ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), проте, на думку сторони заявника ОСОБА_2, заподіяння будь-якого роду збитків стороні відповідача не є можливим, оскільки накладення даного забезпечення необхідне виключно для захисту інтересів ОСОБА_2 та її малолітніх дітей, зареєстрованих у спірній квартирі.

Вважає, що за таких обставин, пропозиції щодо зустрічного забезпечення у ОСОБА_2 були відсутні, оскільки жодних збитків відповідачам у даній справі накладенням забезпечення позову заподіяно бути не може.

Апелянт звертає увагу суду, що відповідно до ст.154 ЦПКУкраїни застосування зустрічного забезпечення у даному випадку не є обовязковим.

Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною девятою статті 153 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наведені вище вимоги статті 151 ЦПК України, які є обовязковими до виконання заявником при поданні заяви про забезпечення позову, та невиконання заявником ОСОБА_2 однієї з таких вимог, зокрема вимоги, яка зазначена у пункті 6 частини першої цієї статті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення заяви заявнику ОСОБА_2 без розгляду її по суті, оскільки такий висновок суду в повній мірі відповідає частині девятій статті 153 ЦПК України, що регулює вирішення даного питання.

Доводи апелянта про те, що відсутність в заяві пропозицій по зустрічному забезпеченню зумовлена відсутністю для цього необхідних передумов, є безпідставними, оскільки про це у своїй заяві ОСОБА_2 жодним чином не зазначала, а відтак, не виконала вимогу процесуального закону, що стало підставою для повернення її заяви і не перешкоджає заявнику знову подати до суду заяву про забезпечення позову із дотриманням вимог, визначених статтею 151 ЦПК України.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дотримався наведених вище норм процесуального закону, які регулюють вирішення даного питання, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті його вирішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 квітня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_10