Провадження № 22ц-824/5315/19 Доповідач в суді ІІ інстанції МельникЯ.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2019 року у справі за скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка ДмитраЄвгеновича, заінтересована особа: Акціонерне товариство «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.»,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року представник ДТГО «Південно-Західна залізниця» звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮ України Нідченко Д.Є., в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця щодо відмови у зупиненні виконавчого провадження № 57254657, а також зобов'язати державного виконавця винести постанову про зупинення вказаного виконавчого провадження.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні у ВПВР Департаменту ДВС МЮ України перебуває виконавче провадження № 57254657 з примусового виконання виконавчого листа № 761/22804/15-ц, виданого 03.02.2017 року Шевченківським районним судом міста Києва, щодо визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06.09.2013 року в справі № 17208/GZ/MHM, а також видання виконавчого листа про стягнення з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» заборгованості, 3 % річних, витрат на арбітраж, юридичні та інші витрати в загальному розмірі 612 755 746, 50 грн.

02 листопада 2018 року він звернувся до ВПВР Департаменту ДВС МЮ України із заявою про зупинення виконавчого провадження відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ухвала суду, на підставі якої видано виконавчий лист є скасованою. Однак листом ВПВР Департаменту ДВС МЮ України від 10 грудня 2018 року було відмовлено в зупиненні виконавчого провадження.

Вважає, дії державного виконавця щодо відмови у зупиненні виконавчого провадження неправомірними і такими, що порушують його права.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою, представник ДТГО «Південно-Західна залізниця» подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову про задоволення скарги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги також зазначив, що передчасне виконання судового рішення може завдати значних збитків ДТГО «Південно-Західна залізниця».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи у зупиненні виконавчого провадження державний виконавець діяв у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень та права чи свободи заявника вказаними діями порушені не були.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у ВПВР Департаменту ДВС МЮ України перебуває виконавче провадження № 57254657 з примусового виконання виконавчого листа № 761/22804/15-ц, виданого 03.02.2017 року Шевченківським районним судом м.Києва, щодо визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06.09.2013 року в справі № 17208/GZ/MHM, а також видання виконавчого листа про стягнення з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.»

заборгованості в розмірі 23437743,97 дол. США; 3 % річних від суми - 20059120,00 дол. США основної заборгованості, яка станом на 16.09.2015 року становить - 1221682,84 дол. США, а також витрати на арбітраж в розмірі - 609000,00 дол. США та юридичні та інші витрати в розмірі - 13373,00 дол. США, а всього сума в доларах США становить - 25281799,81 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 16.09.2015 року становить - 556153203,70 грн.; 352086,70 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 16.09.2015 року становить - 8767635,89 грн.; 75845,74 фунтів стерлінгів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 16.09.2015 року становить - 2571065,53 грн.; 1991758,40 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 16.09.2015 року становить - 45208836,55 грн. і 55005,00 грн., а всього в розмірі - 612755746,50 грн.

02.11.2018 року представник заявника звернувся до ВПВР Департаменту ДВС МЮ України із заявою про зупинення виконавчого провадження відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вважав, що ухвала суду, за якою видано виконавчий лист скасована, однак листом ВПВР Департаменту ДВС МЮ України від 10.12.2018 року йому було відмовлено в задоволенні викладених у заяві вимог щодо зупинення виконавчого провадження з посиланням на чинність ухвали суду, на підставі якоїбуло видано виконавчий лист.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Звертаючись до суду з даною скаргою, представник заявника, як на підставу для її задоволення посилається на неправомірність бездіяльності, допущеної головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮ України Нідченком Д.Є. щодо не розгляду його заяви про повернення виконавчого документа стягувачу та винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки на його думку боржник підпадає під дію Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 17.09.2015 року, на підставі якої 03.02.2017 року було видано виконавчий лист № 761/22804/15-ц, після перегляду в апеляційному та касаційному порядку була залишена без змін та набрала законної сили 31 серпня 2016 року після перегляду в суді апеляційної інстанції, про що зазначено у виконавчому листі.

Разом з тим, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.04.2018 року в справі № 761/22804/15-ц було задоволено заяву ДТГО «Південно-Західна залізниця» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 17.09.2015 року та скасовано вказану ухвалу і відмовлено в задоволенні клопотання представника АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» ІльяшоваО. про надання дозволу на примусове виконання в Україні Остаточного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06.09.2013 року в справі № 17208/GZ/MHM про стягнення заборгованості, а 19.09.2018 ухвалою Апеляційного суду міста Києва від року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника АТ «Догуш Іншаат ве ТіджаретА.Ш.» Стефанчука М.О. на цю ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва.

Тобто, на час звернення до ВПВР Департаменту ДВС МЮ України із заявою про зупинення виконавчого провадження, а також на час розгляду судом вказаної заяви ухвала суду від 27.04.2018 року, якою було скасовано ухвалу суду від 17.09.2015 року, на підставі якої видано виконавчий лист, ще не набрала законної сили, оскільки була оскаржена у апеляційному порядку.

При цьому, постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року було скасовано, у задоволенні заяви ДТГО «Південно-Західна залізниця» про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено.

Однак, представник ДТГО «Південно-Західна залізниця» звернувся до суду із цією скаргою на дії державного виконавця лише 21 грудня 2018 року (а.с.1).

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що на момент розгляду справи і постановлення оскаржуваної ухвали підстави для зупинення виконавчого провадження були відсутні, а тому оскаржувані дії державного виконавця відповідали вимогам закону.

Доводи апелянта зводяться до незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування законного судового рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого судового рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: