Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 666/388/16-ц

провадження № 61-19711св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 листопада 2016 року у складі судді Ігнатенко О. Й. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 07 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Фурман Т. Г., Пузанової Л. В., Семиженка Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2011 року ОСОБА_3 (далі також - позичальник) уклав з банком кредитний договір б/н, за яким отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом; кінцевим строком повернення кредиту, що відповідає строку дії картки та умовою зміни (збільшення або зменшення) кредитного ліміту за рішенням банку.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість на 30 листопада 2015 року за кредитним договором у сумі 17 892,35 грн, в тому числі: тіло кредиту у сумі 748,16 грн, проценти за користування кредитом - 7 320,99 грн, пеня та комісія - 1 050,00 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 828,21 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 01 червня 2011 року № б/н у сумі 17 892,35 грн, судового збору у сумі 1 378,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач, підписавши анкету-заяву, погодилася з тим, що ця заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає кредитний договір, що свідчить про дотримання письмової форми договору, визначеної законом. Відповідач не виконував належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, тому на користь банку слід стягнути заборгованість за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та неустойку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 07 лютого 2017 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наданий банком розрахунок заборгованості містить детальну інформацію щодо користування кредитом, ОСОБА_3 протягом строку дії картки використовував кредитні кошти, а також поповнював рахунок; висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, надісланій 28 лютого 2017 року засобами поштового зв'язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 07 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 квітня 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2019 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п'яти суддів за наявним у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами у справі кредитний договір у письмовій формі не укладався, тому такий договір є нікчемним; відповідач визнає факт користування кредитною карткою та отримання ним коштів у сумі 8 193,15 грн, вважає, що уклав з банком договір позики, який регулюються статтями 1046-1050 ЦК України, норми яких не були застосовані судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 01 червня 2011 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», надало останньому кредит зі встановленням кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних, строком повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, який встановлений до квітня 2015 року.

Згідно з наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_3, станом на 31 листопада 2015 року утворилася заборгованість за тілом кредиту у сумі 8 193,15 грн, за процентами за користування кредитом - 7 320,99 грн, крім того, банк нарахував пеню та комісії - 1 050,00 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 828,21 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За частинами першою та другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 218 ЦК України).

Суди встановили, що ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», чим погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які з пам'яткою клієнта та тарифами банку складають кредитний договір.

Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.

Банком надавалися ОСОБА_3 кошти у межах встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, які останній використовував, що підтверджується банківською випискою по картці НОМЕР_1, відкритій на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 61).

Відповідач визнав факт отримання ним коштів та обслуговування банком кредитного ліміту.

Тобто суди попередніх інстанцій встановили у справі фактичні обставини виконання зазначеного договору обома сторонами.

Посилання у касаційній скарзі на непідписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та неознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, оскільки з огляду на статтю 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору; а за обставин укладення між сторонами договору приєднання у момент підписання заяви-анкети відповідач мав право вимагати від банку надання умов та правил надання банківських послуг, або відмовитись від укладення кредитного договору у такій формі.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Установивши, що ОСОБА_3 належним чином не виконав умови кредитного договору, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також є правильним висновок судів, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки строк дії картки встановлено до останнього дня квітня 2015 року, а з цим позовом банк звернувся у лютому 2016 року.

Посилання у касаційній скарзі на те, що між сторонами укладався договір позики, є безпідставним, оскільки встановлені судами фактичні обставини справи підтверджують укладення між сторонами саме кредитного договору, при вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовані положення параграфу 2 глави 71 ЦК України, які регулюють кредитні правовідносини.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 07 лютого 2017 року - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції, то у справі немає підстав для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик