Справа № 473/1557/19
УХВАЛА

іменем України

"24" квітня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М., заявника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , боржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження в якій вказувала, що постановою Вознесенського міського суду від 22 грудня 2000 року з ОСОБА_3 на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше Ѕ частини мінімального неоподаткованого доходу громадян, починаючи з 12 грудня 2000 року і до повноліття дитини.

На підставі рішення судом було видано виконавчий лист, який знаходився на примусовому виконанні у Вознесенському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ.

03 квітня 2019 року заявниця дізналася, що 16 червня 2017 року державним виконавцем Вознесенського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській Долженком А.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для примусового виконання судового рішення (повноліття дитини). На час закінчення виконавчого провадження розмір заборгованості по аліментам складав 33 117,05 грн.

Заявник ОСОБА_1 вказувала на те, що державний виконавець, ухвалюючи оскаржувану постанову, не дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого виконавче провадження може бути закінченим лише у разі закінчення строку, передбаченого для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів, не виконав вимогу про повернення виконавчого документа до суду, який його видав після закінчення виконавчого провадження та надав заявнику копію оскаржуваної постанови, зміст якої не відповідає змісту оригіналу цього документа, що міститься в матеріалах виконавчого провадження.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила скасувати постанову державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській Долженка А.С. від 16 червня 2017 року про закінчення виконавчого провадження.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 вимоги скарги підтримали в повному обсязі.

Боржник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення скарги не заперечував.

Представник Вознесенського МРВ ДВС ГТУЮ Долженко А.С. в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника Вознесенського МРВ ДВС ГТУЮ Долженка А.С. , оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для її вирішення.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2, боржника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Зокрема, судом встановлено, що згідно постанови Вознесенського міського суду від 22 грудня 2000 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше Ѕ частини мінімального неоподаткованого доходу громадян, починаючи з 12 грудня 2000 року і до повноліття дитини.

На підставі рішення судом було видано виконавчий лист, який знаходився на примусовому виконанні у Вознесенському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ.

16 червня 2017 року державним виконавцем Вознесенського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській Долженком А.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для примусового виконання судового рішення, а саме, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (повноліття дитини). На час закінчення виконавчого провадження розмір заборгованості по аліментам складав 33 117,05 грн.

Про наявність та зміст оскаржуваної постанови заявниця дізналася 03 квітня 2019 року. Доказів ознайомлення ОСОБА_1 з постановою (отримання її копії) раніше матеріали справи не містять.

Аналізуючи доводи сторони заявника, суд виходить з наступного.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) та «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 (далі - Інструкція).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону, п. 2 розділу І Інструкції примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону, п. 1 розділу ІІ Інструкції виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Підстави для закінчення виконавчого провадження передбачені ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону (на яку посилається виконавець в оскаржуваній постанові), виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів (що узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 194 СК України, згідно якої заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років).

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч.ч. 2, 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, за наявності заборгованості по аліментам, незалежно від закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, виконавче провадження не підлягає закінченню, що не було враховано виконавцем під час винесення оскаржуваної постанови.

Решта доводів сторони заявника не мають визначального значення для розгляду скарги та не є підставами для скасування оскаржуваної постанови.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання (ст. 453 ЦПК України).

За встановлених обставин оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки є неправомірною.

Керуючись ст. ст. 258-260, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження - задовольнити повністю.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 16 червня 2017 року, винесену старшим державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Долженком А.С. в межах здійснення виконавчого провадження №2160751 по виконанню постанови Вознесенського міського суду Миколаївської області від 22 грудня 2000 року за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя : О.В. Вуїв