КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/6457/2019 Головуючий в 1 інстанції - Дубас Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко ЛарисаМиколаївна, ОСОБА_3, на постанову про закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко ЛарисаМиколаївна про закінчення виконавчого провадження від 11.10.2018 року.

В обґрунтування вимог скарги посилалася на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2011 року по справі № 2-3362/2011 стягнуто з боржника ОСОБА_3 на її користь за договором позики заборгованість у розмірі 16 500 доларів США, що еквівалентно 131 707 грн. 95 коп., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 317 грн. 07 коп. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На виконання вищезазначеного рішення 14.02.2012 року судом першої інстанції видано виконавчий лист. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Євко В.В. від 28.03.2012 відкрито виконавче провадження №31928374.

Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. від 11.10.2018 зазначене вище виконавче провадження закінчене, у зв'язку з виконанням судового рішення. Так, з оскаржуваної постанови слідує, що платіжним дорученням від 04.09.2018 за №1362 борг повністю перераховано стягувачу, а також сплачено виконавчий збір та витрати ВП.

Разом з тим, скаржник зазначав, що боржником не виконано у повному обсязі рішенняКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2011 року. Зокрема, ОСОБА_3 сплачено 131 707 грн. 95 коп. в погашення боргу, що за курсом валют на день проведення розрахунку складає 4858,27 доларів США та не відповідає сумі, яка стягнута судовим рішенням - 16 500 доларів США.

Скаржник вважав, що державний виконавець не врахував, що сума заборгованості визначена судом в іноземній валюті та підлягає конвертації в гривню на день проведення розрахунку, а, отже, за таких обставин державний виконавець не мав підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки відсутня ознака повного виконання боржником судового рішення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2019 року скаргу задоволено та скасовано оскаржувану постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

В поданій апеляційній скарзі представник боржника просить указану ухвалу скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні вимог скарги відмовити. Апелянт посилається на те, що згідно вимог чинного процесуального законодавства у суду відсутні повноваження скасовувати рішення державного виконавця. Крім того, скаржник зазначає, що оскаржуваною ухвалою фактично зобов'язано державного виконавця змінити суму заборгованості, яка стягнута судом.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2011 року по справі № 2-3362/2011 стягнуто з боржника ОСОБА_3 на її користь за договором позики заборгованість у розмірі 16 500 доларів США, що еквівалентно 131 707 грн. 95 коп., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 317 грн. 07 коп. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На виконання вищезазначеного рішення 14.02.2012 року судом першої інстанції видано виконавчий лист. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Євко В.В. від 28.03.2012 відкрито виконавче провадження №31928374.

Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. від 11.10.2018 року зазначене вище виконавче провадження закінчене, у зв'язку з виконанням судового рішення. Так, з оскаржуваної постанови слідує, що платіжним дорученням від 04.09.2018 року за №1362 борг повністю перераховано стягувачу, а також сплачено виконавчий збір та витрати ВП.

За змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник посилається, зокрема, на те, що сума заборгованості, яка стягнута судовим рішенням, підлягає сплаті боржником в іноземній валюті, яка конвертується в гривню за курсом на день проведення розрахунку, а не на день ухвалення судового рішення.

Задовольняючи указану скаргу, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з її обґрунтованості.

Зокрема, згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором позики 16 500 доларів США задоволено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2011 року.

При цьому, в силу вимог чинного на момент ухвалення судового рішення законодавства судом зазначено еквівалент боргу в національній валюті на день ухвалення судового рішення.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України "Про виконавче провадження"

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов'язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов'язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року при розгляді справи № 761/12665/14-ц.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що у суду відсутні повноваження скасовувати рішення державного виконавця, оскільки відповідної заборони норми чинного законодавства не містять.

Так, статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена як до безпосереднього начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, так і напряму до суду.

Положеннями ч. 3 указаної статті передбачено право начальника відділу скасувати постанову державного виконавця.

Разом з тим, враховуючи, що в даному випадку постанова була оскаржена безпосередньо до суду, колегія суддів не вбачає порушень процесуального права в тому, що, об'єктивно встановивши неправомірність оскаржуваного документа, прийнятого державним виконавцем, суд дійшов висновку про доцільність його скасування з метою захисту порушеного права ОСОБА_4, як стягувача у виконавчому провадженні.

З огляду на викладене, колегія вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.374,375 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді