Провадження № 2/127/5574/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11.04.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді: Антонюка В.В.,

при секретарі: Гончаруку І.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника служби у справах дітей Вінницької міської ради: Марценюк Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 завернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що 28 березня 2013 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області розірвано її шлюб з ОСОБА_5, який був зареєстрований 21 червня 2009 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_4.

Позивач зазначає, що з 2013 року шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони почали проживати окремо. Оскільки відповідач матеріальної підтримки на утримання дитини не надавав, участі у вихованні дитини не приймав, то за рішенням Вінницького міського суду від 10 січня2013 рокуіз відповідача на утримання сина стягнуто аліменти в примусовому порядку.

На підставі виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області № 232/5868/12 від 05 лютого 2013 року, Центральним відділом державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрито виконавче провадження.

Станом на 07 травня 2018 року заборгованість відповідача по аліментах становила 18 435 гривень.

На протязі всього періоду що минув з часу припинення з відповідачем сімейних стосунків, дитина постійно проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, будь-якої допомоги відповідач не надає, з сином не спілкується.

Незважаючи на те, що син в зв'язку з наявним у нього захворюванням потребує додаткової уваги та допомоги з боку дорослих, батько дитини не проявляє турботи, зацікавленості у питаннях зростання та виховання сина.

Через безвідповідальне ставлення відповідача, дитина була позбавлена можливості влітку відпочити на морському узбережжі за кордоном. Так, незважаючи на фінансову та фактичну можливість у позивача оздоровити сина, розширити його знання, ознайомити його з культурою інших країн, таке не відбулось через відсутність письмової згоди батька на цю поїздку.

Між тим, сам відповідач вільно пересувається країнами Європи, його поїздки туди не обмежені будь-ким, перешкоди у пересуванні відсутні.

Спроби вирішувати з відповідачем будь-які питання щодо дитини за допомогою засобів зв'язку, є марними. Востаннє розмовляли з відповідачем в березні 2018 року.

Ні на телефонні дзвінки, ні на смс-повідомлення або за допомогою скайпу - відповіді позивач не отримує.

Всю необхідну допомогу як матеріального, так і морального характеру, піклування, турботу щодо забезпечення умов належного утримання та у вихованні неповнолітнього ОСОБА_4, надає виключно теперішній чоловік позивача - ОСОБА_6

На сьогоднішній день своїх моральних зобов'язань, матеріальних обов'язків щодо утримання та виховання дитини відповідач не виконує, що змусило позивача звернутись до суду із даним позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та просили суд їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

Представник Служби у справах дітей Марценюк Л. Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та не заперечила щодо задоволення даного позову.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що позивача вона знає давно, так як їхні діти разом ходять в один клас. Рідного батька ОСОБА_4 вона ніколи не бачила, в школу завжди приходить позивач та її чоловік ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є сусідкою позивача. Відповідача ніколи не бачила та не знала про його існування, вважала що ОСОБА_6 є рідним батьком ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_9 с судовому засіданні пояснила, що вона є сімейним лікарем позивача, коли приходила на виклики додому то відповідача там ніколи не бачила.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми глави 13 розділу 3 Сімейного кодексу України щодо особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Згідно з довідкою квартального комітету «Зоряний» від 22 жовтня 2018 року, позивач разом зі своєю сім'єю - чоловіком ОСОБА_6 та сином ОСОБА_4, постійно проживають за адресою АДРЕСА_1 з 2015 року по теперішній час (а.с.5).

Відповідно до довідки КЗ «ДНЗ № 1 ВМР» від 20 серпня 2018 року ОСОБА_4, відвідував дошкільний навчальний заклад з 02 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року, дитиною опікувалась виключно мама - ОСОБА_1 (а.с.6).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2013 року шлюб між ОСОБА_5, та ОСОБА_1 - розірвано (а.с.7).

03 лютого 2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист № 232/5868/12 про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 24.12.2012 року і до повноліття дитини (а.с.8).

За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 07 травня 2018 року заборгованість боржника ОСОБА_5 становить 18 435 грн. (а.с.9-10).

Довідкою від 10 серпня 2018 року № 151 та листом від 26 лютого 2019 року, виданих адміністрацією ЗОШ І-Ш ступенів № 26 підтверджено, що батько учня ОСОБА_4, який навчається в даному закладі з 2016 року, не брав участі у вихованні дитини, ( не спілкувався з вчителем, не приймав участі в батьківських зборах, не цікавиться успіхами дитини) (а.с.12,31).

Свідоцтвом від 27 червня 2018 року, реєстр № 1122, посвідченим приватним нотаріусом Курбатовою С. П., підтверджено, що повернута з відміткою «за закінченням терміну зберігання» заява ОСОБА_1 про надання дозволу на поїздку неповнолітнього сина ОСОБА_4 за кордон передана ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 (а.с.13).

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Положення ст. 155 СК вимагають необхідності здійснення прав та обов'язків батьків на повазі до прав дитини. Ухилення від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення відповідальності, встановленої законом на участь у вихованні дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повнолітня.

Положенням Декларації ООН (пр. 8) визначено, що дитина має за всіх обставин бути

серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Статтею 2 Європейської конвенції по здійсненню прав захисту дітей закріплено, що предметом даного нормативного акту є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню цих прав.

Зазначені положення аналогічні правам та гарантіям, що закріплені Конституцією України, ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України.

Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей.

Виконавчий комітет Вінницької міської ради як орган опіки і піклування надав висновок від 01 квітня 2019 року № 01-00-011-15752 про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог п. 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 р., також враховує, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили йому розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини.

Керуючись Європейською конвенцією про здійснення прав дітей (Страсбург, 08.09.1995 року), Декларацією прав дитини (20.11.1959 р.), ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України, уродженця м. Харків, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2, батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 22.04.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована в АДРЕСА_3, проживає в АДРЕСА_4.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_11, ІПН НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2.

Третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, м. Вінниця, вул. Соборна,59.

Суддя: