25 квітня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді Леньо С.І
з участю секретаря Станько Р.О.
представника відповідачів ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями шляхом демонтажу -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який у встановленому законом порядку уточнив заявою від 25.10.2018р. та в кінцевому просив ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути співвласникам квартири № 1 перешкоди в користуванні допоміжними приміщеннями мезоніну та сходовими клітками, які є приміщеннями загального користування співвласників будинку, позначених на поверхових планах цифрами VII, VIII, ІX в будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів демонтувати двері та перегородку, що встановлені на сходовій клітці, що позначена на поверховому плані цифрою VIII в будинку АДРЕСА_1, що обмежують співвласникам квартири № 1 доступ до сходової клітки та унеможливлюють користування приміщеннями загального користування.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що будинок АДРЕСА_1 є двоквартирним та складається з двох поверхів, підвалу та мезоніну. Співвласником квартири № 1 загальною площею 77,1 кв.м. є позивач та треті особи, а співвласниками квартири № 1а загальною площею 112,4 кв.м. є відповідачі, які самовільно встановили двері на сходовій клітці, чим обмежують до неї доступ, а також доступ до приміщення мезоніну, які є допоміжними приміщеннями загального користування, хоча згідно даних технічного паспорта на квартиру відповідачів сходові клітки не перебували у власності останніх та відповідно, є самозахопленими. Внаслідок таких дій відповідачів впродовж тривалого часу існують перешкоди в користуванні сходовою кліткою та приміщенням горища, де знаходяться вентиляційні канали будинку, які призначені для безпечної експлуатації будинку, підлягають періодичній повірці і доступ до яких не може обмежуватись. Тому просив в судовому порядку зобов'язати усунути перешкоди в користуванні спільним майном будинку.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.04.2019р. в задоволенні позову відмовлено.

Разом з тим, під час розгляду даної справи, 08.08.2018р. представник відповідачів - адвокат ОСОБА_1 подала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат за надання професійної правничої допомоги (а.с.144), які, як очікується, становитимуть в загальному 20 000 грн. - по 10 000 грн. з кожного відповідача. Безпосередньо в останньому судовому засіданні представник відповідачів подала до суду акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги (а.с.231-232), згідно якого вартість послуг з правничої допомоги становить 18 000 грн., які згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 09.04.2019р. сплачені відповідачем ОСОБА_3

Аналогічний розрахунок судових витрат 02.08.2018р. подала представник позивача (а.с.138-139), згідно якого такі витрати складаються з судового збору в розмірі 1280 грн. та вартості інженерно-технічної експертизи в розмірі 6000 грн., а загалом - 7280 грн., сплата яких підтверджується відповідними квитанціями (а.с.4, 140).

У зв'язку з цим, після ухвалення рішення у даній справі судом призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат.

В судове засідання для вирішення зазначеного питання позивач та його повноважний представник не з'явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, письмових заперечень проти визначеного стороною відповідачів розміру судових витрат суду не скерували.

Представник відповідачів в судовому засіданні висловилась про необхідність стягнення з позивача понесених відповідачами судових витрат, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, а витрати на правову допомогу відповідачем сплачені в поновному обсязі згідно акту виконаних робіт.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника відповідачів, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові інші судові витрати пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. ч. 4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому з огляду на положення ч. ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов'язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з'їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначення його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України).

Згідно матеріалів справи, професійна правнича допомога надана відповідачам на підставі договорів про надання правової допомоги в цивільному процесі від 26.06.2017р. (а.с.145, 147), які є ідентичними, укладені окремо кожним відповідачем з адвокатом ОСОБА_1 і за умовами яких правнича допомога надається адвокатом виключно в межах даної справи. Згідно ст. 4 цих договорів, за участь у цивільному процесі та надання юридичної допомоги клієнт зобов'язується виплатити адвокату гонорар у розмірі, зазначеному в додатку № 1 до цього договору. Клієнт зобов'язується компенсувати адвокатові інші витрати (оплата відрядження, транспортні, поштові та інші витрати), пов'язані з виконанням цього договору.

За умовами додатків № 1 до цих договорів (а.с.146, 148), кожний з відповідачів виплачує адвокату гонорар в розмірі 10 000 грн. за з'ясування з клієнтом обставин, які відомі йому по справі; ознайомлення зі справою; юридичний аналіз справи, прогнозування результату; консультація клієнта; написання заперечень на позовну заяву; представництво інтересів відповідачів у справі; написання усіх необхідних запитів, клопотань, заяв, пояснень, які стосуються справи.

Разом з тим, за характером правовідносин та підстав позову у даній справі, позовні вимоги до відповідачів є ідентичними і пред'явлені до двох, а не одного відповідача лише через те, що вони двоє є співвласниками квартири і як наслідок, будучи такими співвласниками на думку позивача самовільно захопили приміщення загального користування (допоміжні приміщення).

Відповідно, захист інтересів одного відповідача автоматично тягне за собою захист інтересів іншого відповідача, і саме такої позиції дотримувалась адвокат відповідачів, яка діючи в їхніх інтересах та заперечуючи проти позову дотримувалась єдиної позиції захисту.

Як наслідок, укладення аналогічних договорів з двома відповідачами, але визначення для кожного окремого розміру гонорару при єдиній позиції захисту свідчить про відсутність критерію реальності адвокатських послуг на загальну суму 20 000 грн., адже укладаючи один договір з одним відповідачем на суму 10 000 грн. адвокат в силу своїх обов'язків умов договору зобов'язана була надати такі послуги «не на половину», а в повному обсязі.

Тому, враховуючи принцип свободи договору, вимоги розумності і справедливості, а також критерій реальності адвокатських послуг, загальний обґрунтований розмір витрат на професійну правничу дорогу не може становити більше 10 000 грн., адже саме така сума узгоджена сторонами за надання правової допомоги, яка надана адвокатом відповідачів з виробленням єдиної, а не подвійної позиції захисту.

Відповідно до акту виконаних робіт (а.с.231) правнича допомога адвоката полягала в з'ясуванні з клієнтом обставин, які відомі йому по справі; ознайомленням зі справою; роботі з нормативною базою; юридичному аналізі справи та прогнозування результату; неодноразових консультаціях клієнта та прогнозуванні вирішення справи виходячи із результатів кожного судового засідання; написанні відзиву на позовну заяву; написанні двох заяв про виклик свідка; написанні додаткових пояснень; написані відзиву на заяву про уточнення позовних вимог; представництві інтересів в судових засіданнях.

Разом з тим, послуги з написання двох заяв про виклик свідка, кожна з яких оцінено по 500 грн., по-перше, є результатом консультацій та вироблення позиції захисту і їх виокремлення під час визначення вартості наданих послуг по суті призводить до подвійної оцінки вартості таких послуг, а по-друге, такі дії не мають впливу на хід розгляду справи, оскільки могли бути вчинені в усному порядку, не потребують спеціальних професійних навиків і як наслідок, не є видом правової допомоги та не підлягають вартісній оцінці.

Відносно послуг юридичного аналізу справи, прогнозування результату та неодноразових консультацій клієнта, прогнозування вирішення справи виходячи із результатів кожного судового засідання, кожна з яких також оцінена по 500 грн., у акті не зазначено детального опису робіт, виконаних адвокатом в частині надання таких послуг, а відносно послуги прогнозування результатів адвокат взагалі враховує її двічі, як при аналізі справи, так і за результатами кожного судового засідання, що не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Щодо послуги, пов'язаної з робою з нормативною базою, яка оцінена у 500 грн., то така не лише не передбачена договором про надання професійної правничої допомоги, а взагалі, не може вважатись видом професійної правничої допомоги, оскільки адвокат, виходячи зі змісту п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності зобов'язаний самостійно підвищувати свій професійний рівень, а не аналізувати законодавство і судову практику на підставі договору безпосередньо при наданні правової допомоги клієнту.

Що стосується послуги, пов'язаної з ознайомленням зі справою вартістю 500 грн., така адвокатом оцінена двічі, хоча факт ознайомлення мав місце 13.06.2017р., що стверджується відповідною заявою (а.с.13) і вартість такої послуги окремо включена до розрахунку.

Відносно участі в судовому засіданні 02.11.2018р. вартістю 1000 грн., то як вбачається з журналу судового засідання (а.с.194), безпосередньо в цьому судовому засіданні адвокат не приймала участі.

Вказане в сукупності свідчить про те, що наданий представником відповідачів розрахунок витрат на професійну правничу допомогу не може вважатись належним доказом розміру суми, яка заявлена до стягнення і тому, розмір витрат на професійну правничу допомогу, які належить стягнути з позивача підлягає зменшенню на вказані вище суми і становить 6000 грн. (10 000 - 500/ознайомлення зі справою/ - 500/робота з нормативною базою/ - 500/юридичний аналіз справи, прогнозування результату/ - 500/неодноразові консультації клієнта/ - 500/написання заяви про виклик свідка від 25.01.2018р./ - 500/написання заяви про виклик свідка від 12.12.2018р./ - 1000/участь в судовому засіданні 02.11.2018р./ = 6000).

Оскільки витрати на професійну правничу допомогу згідно квитанції сплачені відповідачем ОСОБА_7, вказана сума підлягає стягненню з позивача на корить цього відповідача.

Враховуючи те, що в задоволені позову відмовлено, судові витрати, які понесені позивачем компенсації не підлягають і такі слід віднести на його рахунок.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 260, 270 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями шляхом демонтажу.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_3) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення суду складено 03.05.2019 року.

Суддя: Леньо С.І