Постанова

Іменем України

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 537/4176/13-ц

провадження № 61-11585св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: Приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» в особі Полтавської філії,

третя особа - Автозаводський відділ державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 лютого 2014 року у складі судді Степури А. А. та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 червня 2016 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Лобова О. А., Акопян В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» в особі Полтавської філії (далі - ПП «СП «Юстиція»), третя особа - Автозаводський відділ державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції (далі - Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ), про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування протоколу, акта про реалізацію майна та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 травня 2012 року проводились прилюдні торги з реалізації арештованого майна, що належало ОСОБА_6, а саме: вбудованого магазину літ. «А», загальною площею 65,2 кв. м, по АДРЕСА_1. Організатором торгів було ПП «СП «Юстиція», стартова ціна майна становила 175 000,00 грн. Переможцем торгів став єдиний учасник торгів ОСОБА_5 В, яка придбала його за стартовою ціною. Вважає, що прилюдні торги проведені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, статей 203, 215 ЦК України.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати проведений 23 травня 2013 року ПП «СП «Юстиція» аукціон із реалізації арештованого нерухомого майна приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці відповідно до Державного акта, виданого Кременчуцькою міською радою 13 липня 1999 за № 48, таким що проведений із порушенням вимог діючого законодавства, недійсним та таким, що не відбувся. Скасувати протокол № 22/248/12/І-1 проведення аукціону з реалізації вказаного майна, акт державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтво, видане на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки про придбання з прилюдних торгів вказаного магазину.

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_4, ПП «СП «Юстиція», Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ про визнання прилюдних торгів такими, що відбулися.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з додержанням вимог законодавства придбала з прилюдних торгів вбудований магазин загальною площею 65,2 кв. м, розташований по АДРЕСА_1. 31 травня 2012 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О. В. на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ 28 травня 2012 року, видане свідоцтво, яким посвідчено, що їй належить на праві власності вищевказане нерухоме майно; у подальшому нерухоме майно нею зареєстровано у КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації».

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати прилюдні торги з реалізації вказаного арештованого нерухомого майна, які проведені ПП «СП «Юстиція» 23 травня 2012 року, такими, що відбулися.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 лютого 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано прилюдні торги з продажу арештованого нерухомого майна, а саме: вбудованого магазину літ. «А», загальною площею 65,2 кв. м по АДРЕСА_1, що проведені 23 травня 2012 року ПП «СП «Юстиція», такими, що відбулися.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, що належало ОСОБА_6, проведені з дотриманням Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та Закону України «Про іпотеку», тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, оскільки протилежного суду доведено не було.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 22 червня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_5 та стягнення з ОСОБА_4, ПП «СП «Юстиція» на користь ОСОБА_5судового збору в розмірі 58,85 грн із кожного скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення залишенобез змін.

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 виходив із того, що права позивача не порушені. Вона є законним власником придбаного з прилюдних торгів об'єкта нерухомого майна. Оспорення результатів прилюдних торгів у судовому порядку іншими особами саме по собі не свідчить про порушення прав та інтересів ОСОБА_5 та не є підставою для задоволення її позову. Також суд погодився із тим, що прилюдні торги з реалізації заставленого майна здійснені відповідно до чинного законодавства, як і подальші дії щодо оформлення за ОСОБА_9 права власності на реалізоване майно.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 лютого 2014 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 червня 2016 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що торги за зазначеною в оголошеннях адресою: АДРЕСА_2 не відбувалися. Суди обох інстанцій, в порушення норм процесуального законодавства, безпідставно не прийняли заяву ПП«СП «Юстиція» про визнання позову. Крім того, він не пропустив строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом. У разі, коли публічні торги з продажу майна проведено для виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність або відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються.

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 подала заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, згідно з якими касаційна скарга підписана невідомою особою. Вона є добросовісним набувачем майна, а тому воно не може бути витребуваним

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2016 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справупередано до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення апеляційного суду - без змін.

Судом установлено, що 08 лютого 2012 року державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ у зведеному виконавчому провадженні про стягнення боргів з ОСОБА_6 на користь фізичних і юридичних осіб та держави проведено опис майна боржника, а саме вбудованого магазину літ. «А», загальною площею 65,2 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1.

Відповідно до договору від 26 квітня 2012 року, укладеного між Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ та ПП «СП «Юстиція», нерухоме майно, арештоване при примусовому виконанні виконавчих документів, передано на прилюдні торги. Згідно з листом від 12 березня 2012 року та додатку до нього стартова ціна нерухомого майна становила 175 000,00 грн.

ПП «СП «Юстиція» 07 травня 2012 року повідомила про проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого нерухомого майна всіх учасників виконавчого провадження та тих, хто подав заяву про участь у прилюдних торгах. Прилюдні торги призначені на 23 травня 2012 року о 09 год 00 хв по АДРЕСА_2.

Згідно з протоколом проведення аукціону від 23 травня 2012 року єдиним учасником торгів була ОСОБА_5, яка придбала магазин за стартовою ціною 175 000,00 грн, у зв'язку із чим 28 травня 2012 року державний виконавець Подольський А. А. видав акт про реалізацію предмета іпотеки, на підставі якого 31 травня 2012 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право власності на зазначений об'єкт, видане приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом, з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону.

Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування до спірних правовідносин положень Закону є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону.

Таким чином, норми Закону допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, норми Закону дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що прилюдні торги, які відбулися 23 травня 2012 року з реалізації майна, що було передане в іпотеку, проведені відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки проведеними прилюдними торгами не порушені його права.

Під час розгляду справи, суди попередніх інстанцій на підставі належної оцінки і правового аналізу сукупності зібраних у справі доказів дали оцінку доводам ОСОБА_4 про порушення процедури проведення торгів, та дійшли правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість цих позовних вимог, оскільки докази, що містяться в матеріалах справи підтверджують дотримання учасниками оспорюваних прилюдних торгів норм матеріального права. Суди перевірили усі доводи, на які посилався позивач на підтвердження своїх вимог про недійсність прилюдних торгів та на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів і фактичних обставин не встановили порушень, у зв'язку з чим, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки, крім наведеного, матеріали справи не містять підтвердження того, що були порушені права і законні інтереси позивача, який оспорює організацію, процедуру та результати торгів.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року № 6-1460цс15, де фактичні обставини справи є ідентичними, стосуються одного і того ж самого предмета спору прилюдних торгів з реалізації цього ж магазину, і в цьому ж самому виконавчому провадженні.

Твердження заявника про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про іпотеку», є безпідставними, оскільки це спростовується викладеними нормами матеріального права та правовою позицією Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у № 6-28цс15.

Посилання заявника на те, що суди безпідставно не прийняли заяву ПП «СП «Юстиція» про визнання позову, є необґрунтованими, оскільки визнання відповідачем позову порушує права ОСОБА_5, яка придбала будівлю магазину на аукціоні, а тому заява відповідача не є підставою для задоволення вимог ОСОБА_4

Не заслуговують на увагу суду доводи заявника про те, що він не пропустив строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки суди відмовили у задоволенні його позову у зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю його позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Оскільки доводи касаційної скарги фактично стосуються лише законності рішень судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_4, суд касаційної інстанції не переглядає правильність висновків суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 лютого 2014 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

В.О. Кузнєцов

Г. І.Усик