Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 204/1370/14-ц

провадження № 61-33382св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), АнтоненкоН. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - прокурор Красногвардійського району міста Дніпропетровська в інтересах держави Україна в особі Дніпропетровської міської ради,

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року у складі судді Черкез Д. Л. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2017 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю.,

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22 липня 2014 року у даній справі за позовом прокурора Красногвардійського району міста Дніпропетровська в інтересах держави Україна в особі Дніпропетровської міської ради до неї, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради (далі - КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю»), про визнання права власності та витребування майна.

Вимоги обґрунтовувала тим, що вищевказаним рішенням позов прокурора задоволено, визнано право комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежиле приміщення АДРЕСА_1 та витребувано від неї на користь КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» зазначене нерухоме майно.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року скасовано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року та залишено в силі рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22 липня 2014 року.

14 вересня 2016 року їй стали відомі обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути їй відомі під час розгляду цієї справи.

Зокрема, відповідно до довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року № в-45-2015 в архіві відсутні рішення про затвердження акту Державної комісії по прийому в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 та інформація щодо введення в експлуатацію нежитлового приміщення АДРЕСА_1 у зазначеному будинку.

Однак, задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався саме на вищевказані докази.

Факт відсутності відомостей щодо належності спірного приміщення до комунальної власності підтверджує також відповідь КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 3956 на запит адвоката заявника ОСОБА_7

Крім того, вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня 2015 року у справі № 204/4354/15-к визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні злочинних дій спільно з посадовими особами КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» щодо шантажування її та одержання 70 000 грн неправомірної вигоди в обмін на невиконання рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22 липня 2014 року (злочин, передбачений частиною другою статті 369-2 КК України).

У зв'язку з наведеним вважала, що прокурор не довів належними і допустимими доказами факт належності спірного майна територіальній громаді.

Просила рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22 липня 2014 року скасувати у зв'язку з наявністю вищезазначених нововиявлених обставин та призначити справу до нового судового розгляду.

Короткий зміст ухвал судів попередніх інстанцій

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2017 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Суди зробили висновки про те, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні статті 361 ЦК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), а документи, надані на їх підтвердження, є новими доказами, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Короткий зміст касаційної скарги

У листопаді 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та задовольнити її заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції від 22 липня 2014 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 204/1370/14-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року вирішено питання про виправлення описки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2017 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник зазначає, що суди безпідставно відмовили у задоволенні її заяви про перегляд рішення місцевого суду за нововиявленими обставинами, оскільки надані нею документи беззаперечно підтверджують, що спірне нежитлове приміщення не належало територіальній громаді.

Суди належним чином не оцінили вищезазначені докази (довідку державного архіву, лист-відповідь комунального підприємства, вирок у кримінальній справі, витяги з державних реєстрів).

Обставини справи

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22 липня 2014 року у даній справі визнано право комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежиле приміщення АДРЕСА_1 та витребувано від ОСОБА_4 на користь КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» вказане нерухоме майно.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову прокурору Красногвардійського району міста Дніпропетровська в інтересах держави Україна в особі Дніпропетровської міської ради у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року скасовано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року та залишено в силі рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22 липня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд, із висновком якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що спірне комунальне майно опинилося у власності фізичних осіб у позаприватизаційний спосіб, що є підставою для застосування до даних правовідносин положень статті 388 ЦК України.

При цьому суди вважали доведеними належним чином обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог.

З таким висновком не погодилася ОСОБА_4, яка подала до суду заяву про перегляд рішення суду першої інстанції у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Зазначала, що рішення, яке вона просить переглянути, ґрунтується на підставі неналежних доказів, на підтвердження чого надала:

- довідку Державного архіву Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року № в-45-2015, згідно з якою в архіві відсутні рішення про затвердження акту Державної комісії по прийому в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 та інформація щодо введення нежитлового приміщення АДРЕСА_1 у цьому будинку у документах виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих за 1959 рік;

- лист КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16 квітня 2015 року № 3956 про те, що в матеріалах інвентаризаційної справи на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 відсутній акт та відомості про введення в експлуатацію даного приміщення;

- вирок Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня 2015 року у справі № 204/4354/15-к, яким визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні злочинних дій спільно з посадовими особами КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» щодо шантажування ОСОБА_4 та одержання 70 000 грн неправомірної вигоди в обмін на невиконання рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22 липня 2014 року (частина друга статті 369-2 КК України).

Вважала, що вищевказані надані нею документи спростовують факт належності спірного майна до комунальної власності Дніпропетровської міської ради.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Колегія суддів вважає, що обставини, зазначені ОСОБА_4, не є нововиявленими у розумінні статті 361 ЦПК (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень), оскільки процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

У зв'язку із цим висновок судів про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року за нововиявленими обставинами є правильним.

Суд касаційної інстанції відхиляє аргументи касаційної скарги про те, що суди належним чином не оцінили надані документи, які підтверджують нововиявлені обставини, оскільки відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України це не входить до компетенції Верховного Суду.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. І. Журавель Н. О. Антоненко В. І. Крат