Дата документу 17.04.2019 Справа № 310/1733/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/1733/18 Головуючий у 1 інстанції Вірченко О.М.
Провадження № 22-ц/807/812/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Запорізької області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року у справі за позовом Керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах Українського державного фонду підтримки фермерських господарств до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року Керівник Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах Українського державного фонду підтримки фермерських господарств звернувся до суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В обґрунтування позову зазначав, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000893, внесеному до ЄРДР 04 березня 2015 року, встановлено, що 29 вересня 2008 року між ОСОБА_4 відділенням Укрдержфонду та ФГ «Мрія» в особі голови господарства ОСОБА_3 було укладено договір № 27 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, згідно якого ФГ «Мрія» отримало фінансову підтримку на поворотній основі в сумі 150 000 грн. для придбання техніки, обладнання, поновлення обігових коштів, виробництва та переробки сільськогосподарської продукції.

У грудні 2008 року ОСОБА_3, достовірно знаючи, що у його фермерського господарства є заборгованість перед Укрдержфондом згідно договору від 29 вересня 2008 року № 27, а також знаючи, що підставою для отримання поворотної фінансової допомоги фермерським господарствам відповідно до постанови КМУ від 25 серпня 2004 року № 1102 є створення нового фермерського господарства у період становлення до трьох років та відсутність заборгованості перед Укрдержфондом, вирішив вплинути на свого сина ОСОБА_5, вмовивши його звернутись до ОСОБА_4 відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в якості голови фермерського господарства «Фаворит-Сад».

25 грудня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відділенням Укрдержфонду було підписано договір № 39, згідно якого ФГ «Фаворит-Сад» отримало від ОСОБА_4 відділення Укрдержфонду фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі в сумі 150 000 грн. для виробництва, переробки і збуту виробленої продукції, провадження виробничої діяльності. Відповідно до п. 3.4.2. цього договору вказану фінансову підтримку ФГ «Фаворит-Сад» повинно повернути до 01 грудня 2013 року ОСОБА_4 відділенню Укрдержфонду.

29 грудня 2008 року відповідач надав своєму сину вказівку щодо перерахування вказаних грошових коштів на рахунок ФОП ОСОБА_6 в якості оплати за соняшник, мінеральні добрива, дизпаливо, які фактично були використані не за цільовим призначенням для господарської діяльності ФГ «Мрія».

16 січня 2009 року відповідно до п. 3.1.3 договору № 39 між ОСОБА_4 відділенням Укрдержфонду та ФГ «Мрія» було укладено договір застави, згідно якому ФГ «Мрія» виступило майновим поручителем ФГ «Фаворит-Сад». До теперішнього часу незаконно використані кошти в сумі 150 000 грн. відповідачем ОСОБА_4 відділенню Укрдержфонду не повернуто.

На початку серпня 2009 року відповідач розповів дружині ОСОБА_7 про свої наміри щодо відкриття та реєстрації на неї ФГ «Знага», при цьому ОСОБА_7 буде лише головою фермерського господарства, а відповідач фактично займатиметься господарською діяльністю. 11 серпня 2009 року ФГ «Знага» було зареєстроване.

30 вересня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відділенням Укрдержфонду було підписано договір № 13 про надання фінансової підтримки (допомоги), згідно якого ФГ «Знага» отримало фінансову підтримку в розмірі 100 000 грн. для виробництва, переробки і збуту виробленої продукції, провадження виробничої діяльності із строком повернення до 31 грудня 2014 року, після чого ОСОБА_3 надав своїй дружині вказівку перерахувати отримані грошові кошти на рахунок, відкритий на імя ФОП ОСОБА_6 за придбання мінерального добрива та сільськогосподарської техніки. Вказані сільськогосподарська техніка, добрива та залишок фінансової допомоги в розмірі 24 грн. фактично були використані не за цільовим призначенням, а для господарської діяльності ФГ «Мрія» та не повернуті ОСОБА_4 відділенню Укрдержфонду.

За результатами розгляду кримінального провадження вироком Бердянського міськрайонного суду від 07 липня 2016 року, який набрав чинності 09 серпня 2016 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 205 КК України. Заборгованість за договором від 29 вересня 2008 року № 27 було стягнуто за рішенням Господарського суду Одеської області від 29 вересня 2008 року.

В рамках досудового розслідування кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 було встановлено, що ФГ «Знага» та «Фаворит-Сад» як юридичні особи припинили свою діяльність за рішенням засновників.

Таким чином, ОСОБА_3 заподіяв майнову шкоду ОСОБА_4 відділенню Укрдержфонду на загальну суму 250 000 грн., яку прокурор просив стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 17 липня 2018 року до участі в справі в якості третьої особи було залучено ФГ «Мрія».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Заступник прокурора Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_3 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Бердянського міськрайонного суду від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яка рахується по договору від 30 вересня 2009 року № 36 та додатковій угоді від 23 грудня 2010 року з 01 жовтня 2014 року, за договором від 28 грудня 2008 року № 36 з 02 грудня 2013 року.

Проте, колегія судді не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що вироком Бердянського міськрайонного суду від 07 липня 2016 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 364-1 КК України, призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 6 800 грн. з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків на строк один рік; у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 205 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 205 КК України у звязку із закінченням строку давності на підставі ст. 49 КК України.

Вироком встановлено, що 29 вересня 2008 року між ОСОБА_4 відділенням Укрдержфонду та ФГ «Мрія» в особі голови господарства ОСОБА_3 було укладено договір № 27 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, згідно якого ФГ «Мрія» отримало фінансову підтримку на поворотній основі в сумі 150 000 грн. для придбання техніки, обладнання, поновлення обігових коштів, виробництва та переробки сільськогосподарської продукції. В грудні 2008 року ОСОБА_3, достовірно знаючи, що у його фермерського господарства є заборгованість перед Укрдержфондом згідно договору від 29 вересня 2008 року № 27, а також знаючи, що підставою для отримання поворотної фінансової допомоги фермерським господарствам відповідно до постанови КМУ від 25 серпня 2004 року № 1102 є створення нового фермерського господарства у період становлення до трьох років та відсутність заборгованості перед Укрдержфондом, вирішив вплинути на свого сина ОСОБА_5А, вмовивши його звернутись до ОСОБА_4 відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в якості голови фермерського господарства «Фаворит-Сад». 25 грудня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відділенням Укрдержфонду було підписано договір № 39, згідно якого ФГ «Фаворит-Сад» отримало від ОСОБА_4 відділення Укрдержфонду фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі в сумі 150 000 грн. для виробництва, переробки і збуту виробленої продукції, провадження виробничої діяльності. Відповідно до п. 3.4.2. цього договору вказану фінансову підтримку ФГ «Фаворит-Сад» повинно повернути до 01 грудня 2013 року ОСОБА_4 відділенню Укрдержфонду. 29 грудня 2008 року відповідач надав своєму сину вказівку щодо перерахування вказаних грошових коштів на рахунок ФОП ОСОБА_6 в якості оплати за соняшник, мінеральні добрива, дизпаливо, які фактично були використані на за цільовим призначенням для господарської діяльності ФГ «Мрія». 16 січня 2009 року відповідно до п. 3.1.3 договору № 39 між ОСОБА_4 відділенням Укрдержфонду та ФГ «Мрія» було укладено договір застави, згідно якому ФГ «Мрія» виступило майновим поручителем ФГ «Фаворит-Сад». До теперішнього часу незаконно використані кошти в сумі 150 000 грн. відповідачем ОСОБА_4 відділенню Укрдержфонду не повернуто. На початку серпня 2009 року відповідач розповів дружині ОСОБА_7 про свої наміри щодо відкриття та реєстрації на неї ФГ «Знага», при цьому ОСОБА_7 буде лише головою фермерського господарства, а відповідач фактично займатиметься господарською діяльністю. 11 серпня 2009 року ФГ «Знага» було зареєстроване. 30 вересня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відділенням Укрдержфонду було підписано договір № 13 про надання фінансової підтримки (допомоги), згідно якого ФГ «Знага» отримало фінансову підтримку в розмірі 100 000 грн. для виробництва, переробки і збуту виробленої продукції, провадження виробничої діяльності і строком повернення до 31 грудня 2014 року, після чого ОСОБА_3 надав своїй дружині вказівку перерахувати отримані грошові кошти на рахунок, відкритий на імя ФОП ОСОБА_6 за придбання мінерального добрива та сільськогосподарської техніки. Вказані сільськогосподарська техніка, добрива та залишок фінансової допомоги в розмірі 24 грн. фактично були використані не за цільовим призначенням, а для господарської діяльності ФГ «Мрія» та не повернуті ОСОБА_4 відділенню Укрдержфонду.

Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не предявлявся, питання про відшкодування потерпілому матеріальної шкоди не вирішувалось.

Згідно з договором про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 30 вересня 2009 року № 36 Запорізьке відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств надало ФГ «Знага» фінансову підтримку на поворотній основі в сумі 100 000 грн. Згідно з п. 3.4.2, п. 4.1 вказаного договору фінансову підтримку було надано терміном до 31 грудня 2014 року. Розділом 5 договору передбачена відповідальність сторін, в тому числі за несвоєчасне виконання фермерським господарством обовязку повернення суми допомоги (а.с. 11-12).

Додатковою угодою від 23 грудня 2010 року № 1 були внесені зміни до п. 3.4.2 вищевказаного договору та встановлено строки повернення коштів фінансової підтримки (допомоги) до 01 грудня 2011 року в сумі 25 000 грн., до 01 грудня 2012 року в сумі 25 000 грн., до 01 грудня 2013 року в сумі 25 000 грн., до 30 вересня 2014 року в сумі 25 000 грн. (а.с. 13).

Копію договору від 28 грудня 2008 року № 36 прокурором до матеріалів справи додано не було. Згідно з вироком Бердянського міськрайсуду від 07 липня 2016 року на підставі вказаного договору ФГ «Фаворит-Сад» отримало від ОСОБА_4 відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств фінансову підтримку (допомогу) в розмірі 150 000 грн. Відповідно до п. 3.4.2 цього договору вказану фінансову підтримку ФГ «Фаворит-Сад» повинно повернути до 01 грудня 2013 року (а.с. 22).

Таким чином, під час розгляду кримінального провадження судом встановлено, що відповідачем було заподіяно Українському державному фонду підтримки фермерських господарств матеріальну шкоду в загальному розмірі 250 000 грн. за договорами про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству за договорами від 25 грудня 2009 року № 39 та від 30 вересня 2009 року № 36.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк позовної давності у даній справі повинен рахуватися з дати виникнення права вимоги за господарськими договорами між Укрдержфондом та фермерськими господарствами «ЗНАГА» і «Фаворит-Сад».

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Фактично це строк для захисту порушеного права в судовому порядку.

Згідно ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналізуючи вищевказані норми, слід дійти висновку про те, що початок перебігу позовної давності це фактично момент виникнення в особи права на судовий позов.

Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Тобто він втілює «право на суд», яке, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розпочати провадження в суді за цивільним позовом та отримати його вирішення (наприклад, п. 25 рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», п. 50 рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», п. 52 рішення у справі «Меньшакова проти України»).

Згідно ст. 175 ЦПК України, яка встановлює вимоги до форми та змісту позовної заяви, в ній, серед іншого, має бути вказане повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по-батькові для фізичних осіб) відповідача, його місце знаходження або місце проживання чи перебування, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти. У разі відсутності зазначених даних в позовній заяві суддя відповідно до ст. 185 цього ж Кодексу постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, відсутність у позивача даних про особу порушника його прав фактично унеможливлює прийняття судом його позовної заяви до розгляду по суті. Якщо ж такі відомості про особу відповідача позивач вкаже в позовній заяві, то тоді вона буде розглянута судом по суті, навіть якщо буде подана після спливу позовної давності.

Виходячи з аналізу прецедентної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті «права на суд», системного тлумачення ст. ст. 256, 261 ЦК України та ст. ст. 175, 185 ЦПК України, початок перебігу позовної давності слід обчислювати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про обидві обставини: і про порушення свого права, і про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Укрдержфонду до ОСОБА_3 А.1. про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

У якості правової підстави для стягнення вказаних коштів у позові зазначено ст. ст. 22, 1166 ЦК України.

Зі змісту положень ст. 1166 ЦК України, відшкодування шкоди можливе за таких умов: завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; причинний зв'язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; вина особи, яка завдала шкоду.

Зобов'язання у зв'язку з заподіянням шкоди виникає при наявності чотирьох умов. У сукупності всі вони складають «генеральний делікт», формула якого наступна: хто заподіяв іншому шкоду, зобов'язаний її відшкодувати.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 916/3371/14, від 28.01.2015 у справі № 5023/3993/12 (5023/9057/11).

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 364-1 КК України вироком Бердянського міськрайонного суду від 07.07.2016 року.

Таким чином, саме з 07.07.2016 слід обчислювати строк позовної давності щодо подання позову про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності у спірних правовідносинах.

Відповідно до положень ст. 264 ЦК України, строки позовної давності перериваються вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Такою особою у розумінні ст. 264 ЦК України є ОСОБА_3

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що під час судового розгляду матеріалів кримінального провадження № 0000893 вчинено передбачені ст. 264 ЦК України дії щодо визнання боргу. Вказаний факт визнання боргу зазначений у вироку Бердянського міськрайонного суду від 07.07.2016 року.

Згідно ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, місцевий суд не дотримався вимог матеріального та процесуального права, не з'ясував обставини, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення і рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом 6 частини 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При зверненні до суду з позовною заявою сплаті підлягав судовий збір у розмірі 3750 грн. При зверненні до суду з апеляційною скаргою сплаті підлягав судовий збір з урахуванням 150% ставки у розмірі 5625 грн.

Проте, позивач при зверненні до суду з позовною заявою та з апеляційною скаргою був звільнений від сплати судового збору

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати в виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_3 у розмірі 9 375 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області задовольнити .

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного зміст.

Позов Керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах Українського державного фонду підтримки фермерських господарств до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств у відшкодування шкоди завданої внаслідок злочину в сумі 250 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств судові витрати в сумі 9 375 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: