Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 522/31861/13-ц

провадження № 61-33062св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 березня 2017 року у складі колегії суддів: Гайворонського С. П., Кононенко Н. А., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2013 року ОСОБА_1 (після укладення 23 червня 2016 року шлюбу - ОСОБА_1 ) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 18 листопада 2009 року Приморським районним судом м. Одеси винесено рішення, згідно з яким вона вселена в квартиру АДРЕСА_1 . Цим рішенням на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи проведено розподіл квартири між сторонами у справі з відступом від ідеальних часток співвласників, при умові виконання в ній реконструкції та проведення робіт із переобладнання, з наступним відшкодуванням компенсації.

На виконання вказаного рішення суду нею замовлено проект поділу квартири АДРЕСА_1 , який виконано 16 червня 2010 року ТОВ «Ерго Таун». 30 грудня 2010 року, отримано дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області на виконання будівельних робіт, погоджений з управлінням охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та іншими необхідними інстанціями. Реконструкцію квартири проводили працівники приватного технічного підприємства «Гефест» на підставі договору від 09 грудня 2010 року № 12/7, укладеного між нею та підприємством. Загально-будівельні роботи із реконструкції квартири проведені на суму 15 173,40 грн, зокрема закладений дверний отвір у перегородці, яка розділяє приміщення жилої кімнати площею 20,90 кв. м та коридору, а також встановлені вхідні двері в квартиру. 17 січня 2011 року відповідач демонтував броньовані двері та зламав перегородку, у зв`язку із чим вона повторно встановлювала двері та перегородку, в результаті чого змушена була проводити додаткові будівельні роботи. Загальна вартість будівельних матеріалів разом із броньованими дверима склала 13 069,00 грн, моральну шкоду позивач оцінила в розмірі 10 000,00 гривень.

Враховуючи наведене, позивач просила стягнути з відповідача завдану майнову та моральну шкоду у визначеному розмірі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 13 069,00 грн та моральної шкоди 1 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 вересня 2015 року ринкова вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які були виконані позивачем у квартирі АДРЕСА_1 складає 13 250,70 грн. Визнаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди суд виходив із того, що остання тривалий час не могла користуватися житлом та постійно нервувала у зв`язку з тим, що відповідач перешкоджав проведенню відновлювальних робіт у квартирі.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 07 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме: спричинення їй матеріальної та моральної шкоди з вини відповідача; протиправність дій відповідача в заподіюванні шкоди позивачу та причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і завданою шкодою.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 березня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що відповідно до вимог статті 1166 ЦК України позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача в заподіянні шкоди, а він має довести факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір. При цьому в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт завдання їй шкоди саме відповідачем. Зазначені положення закону апеляційним судом не враховано, в результаті чого винесено незаконне рішення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судом установлено, що 18 листопада 2009 року Приморським районним судом м. Одеси у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, виділ частки у спільному майні в натурі та вселення, ухвалено рішення, згідно з яким ОСОБА_1 вселена в квартиру АДРЕСА_1 та їй виділено частину вказаної квартири, а саме: 1 - утворене приміщення - кухню-нішу, площею 8,0 кв. м, 2 - жиле, площею 20,7 кв. м, 3 - жиле, площею 25,2 кв. м, 4 - новоутворене приміщення - туалет, площею 1,6 кв. м, а всього, з урахуванням території загального користування - 56,3 кв. м, що складає 53/100 частини квартири. ОСОБА_2 виділено частину цієї квартири, а саме: 3 - жиле, площею 20,9 кв. м, 4 - жиле, площею 12,4 кв. м, 5 - коридор, площею 2,0 кв. м, 6 - кладовка, площею 2,9 кв. м, 7 - санвузол, площею 2,4 кв. м, 8 - кухня, площею 8,0 кв. м, а всього, з урахуванням території загального користування - 49,4 кв. м, що складає 47/100 частини квартири. Зобов`язано ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_2 розмір грошової компенсації, що складає 3 340,00 доларів США, що еквівалентно 25 68,05 грн. У іншій частині позову відмовлено.

При ухваленні зазначеного рішення, судом враховано висновок судової будівельно-технічної експертизи від 28 липня 2009 року № 029/2009, відповідно до якого єдиний технічно можливий варіант розподілу квартири АДРЕСА_1 та виділенні частини з відступом від ідеальних часток співвласників, можливий тільки при умові виконання в ній реконструкції та проведення робіт із переобладнання /при умові розробки проекту, погодженого з органами управління архітектури та містобудування, служби пожежної безпеки, санітарно-епідеміологічної станції та інших необхідних інстанцій, з наступним відшкодуванням компенсації за площу, якої не вистачає.

30 грудня 2010 року ОСОБА_1 наданий дозвіл на виконання будівельних робіт із реконструкції частини квартири АДРЕСА_1 , відповідно до проектної документації, яка розроблена ТОВ «Ерго-Таун» від 31 липня 2008 року.

Відповідно до договору від 09 грудня 2010 року № 12/7, укладеного між приватним підприємством «Гефест» (підрядник) та ОСОБА_1 (замовник), підрядник зобов`язався виповнити реконструкцію частини квартири АДРЕСА_1 . Ціна договору склала 15 352,00 грн.

Згідно з актом виконаних робіт № РН-0000097 у квартирі АДРЕСА_1 проведено реконструкцію частини квартири (53/100 частини), яка належить ОСОБА_1 , а саме: здійснена кладка з цегли, штукатурка стін, встановлені стіни з гіпсокартону та дверний блок, проведений монтаж перегородок із гіпсакортону та здійснено шпаклювання стін, вивезене сміття.

Загально-будівельні роботи із реконструкції квартири проведені на суму 15 173,40 грн, яку відповідно до квитанції від 14 січня 2011 року № 25 ОСОБА_1 сплатила підприємству.

Разом з тим, станом на 22 лютого 2011 року виходом на місце майстрами дільниці № 8 КП ЖКС «Порто-Франківський» встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 , відсутня перегородка санвузла, зі слів мешканців вона знесена ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним актом КП ЖКС «Порто-Франківський» від 22 лютого 2011 року.

Згідно з листом Портофранківського відділу міліції Приморського районного відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 01 липня 2011 року, наданого на ім`я ОСОБА_2 , у результаті розгляду матеріалу, встановлено, що будівельні роботи ОСОБА_1 проводяться на підставі рішення суду, в присутності співробітників державної виконавчої служби, погодження робіт із сусідами не потрібно, у зв`язку з тим, що суд зобов`язав ОСОБА_2 не перешкоджати проведенню робіт.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 вересня 2015 року, проведеної в межах вказаної цивільної справи приватним підприємством «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С. С.», ринкова вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які виконані ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 після 17 січня 2011 року станом на 27 серпня 2015 року складала 13 250,70 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У справах про відшкодування шкоди потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, а обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 із тих підстав, що позивачем на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2009 року проведені ремонті роботи з переобладнання та реконструкції належної їй частини квартири АДРЕСА_1 , зокрема закладений дверний отвір у перегородці, яка розділяє приміщення жилої кімнати та коридору, а також встановлені вхідні двері в квартиру, які відповідач своїми протиправними діями демонтував та зламав перегородку, внаслідок чого завдав позивачу майнової та моральної шкоди, не надавши при цьому доказів відсутності його вини у завданні такої шкоди.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав недоведення позивачем тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, неправильнозастосував норми матеріального права при вирішенні вказаної справи, а саме положення статті 1166 ЦК України, відповідно до якої обов`язок доводити відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди покладається на відповідача.

Крім того, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає в тому, що суд вирішив питання про права та обов`язки відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, в результаті чого був позбавлений можливості надати належні та допустимі докази відсутності своєї вини в заподіянні шкоди позивачу, з огляду на те, що в матеріалах справи (а. с. 186 том 1) міститься письмові заперечення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , відповідно до яких остання просила відмовити в задоволенні позову, та надала відповідні докази на підтвердження своїх заперечень, крім того представник відповідача зверталася до суду із заявами про витребування доказів у справі та подавала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її неможливістю бути присутньою в судовому засіданні, яке було задоволено судом, тобто відповідач протягом всього часу розгляду справи в суді першої інстанції мав можливість надати відповідні докази на підтвердження відсутності своєї вини у спричиненні позивачу майнової шкоди, проте не зробив цього.

Враховуючи те, що шкода позивачу завдана внаслідок протиправних дій відповідача та ним не доведено відсутності його вини у завданні такої шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, визначаючи її розмір виходячи із засад розумності та справедливості.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача, при цьому відповідно до положень статті 1166 ЦК України саме відповідач мав довести відсутність своєї вини у завданій потерпілому шкоді.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 березня 2017 року скасувати, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу касаційної скарги до суду в розмірі 550,56 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик