Дата документу 17.04.2019 Справа № 327/190/18
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 327/190/18 Головуючий у 1 інстанції: Антіпова Т.А.
Провадження № 22ц/807/202/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Розівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року у складі судді Антіпової Т.А. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 управління Держеокадастру у Запорізькій області про визнання права оренди земельної ділянки та зміну договору,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Розівського районного суду Запорізької області з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06 березня 2016 року померла його мати ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №917804, виданим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 07.03.2016 року. ОСОБА_3 було прийнято спадщину, спадкова справа від 28.07.2016 року, в Спадковому реєстрі вчинено запис за №59290997, номер спадкової справи у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7 №13/2016. За життя, ОСОБА_6, 20.02.2009 року уклала з Розівською державною адміністрацією Запорізької області договір оренди земельної ділянки площею 31 га, кадастровий №:02:002:0017, за цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, що знаходиться за територією населених пунктів Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області. Договір було зареєстровано у Розівському відділі Запорізької регіональної філії ДП "Центр державного кадастру" 24.06.2009 року за №76 строком до 30.11.2018 року включно. Факт укладення та реєстрації договору також підтверджується довідкою Відділу у Розівському районі ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 28.02.2018 року за вих.№0-8-0.34-26/113-18, якою повідомлено, що земельна ділянка перебуває у тимчасовому користуванні на умові оренди у ОСОБА_6, про що в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі вчинено запис за №76 від 24.06.2009 року.

01.02.2018 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом як спадкоємцю першої черги на право оренди земельної ділянки площею 31 га, кадастровий №:02:002:0017, за цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, що знаходиться за територією населених пунктів Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області.

27.02.2018 року представник ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Запорізькій області з заявою про заміну сторони в зобовязанні в порядку спадкування та 30.03.2018 року отримав відповідь про незгоду останнього на заміну орендаря за договором.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_3 просив визнати за ним право оренди земельної ділянки площею 31 га, кадастровий номер :02:002:0017, за цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, що знаходиться за територією населених пунктів Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, визначеного умовами договору від 20.02.2009 року, що зареєстрований у Розівському відділі Запорізької регіональної філії ДП "Центр державного кадастру" 24.06.2009 року за №76.

Крім того, ОСОБА_3 просив визнати вказаний договір оренди зміненим в частині Орендаря з ОСОБА_6 на ОСОБА_3 та визначити в судовому рішенні, що після набрання законної сили воно є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право оренди земельної ділянки площею 31 га, кадастровий №:02:002:0017 за ОСОБА_3

Заочним рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції зроблені висновки, що суперечать один одному, а також скаржник вказав на те, що судом не застосовано ч. 2 ст. 512 Цивільного Кодексу України у взаємному звязку із ст.ст. 11 , 509 Цивільного Кодексу України.

Представник відповідача ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Запорізькій області надав відзив на апеляційну скаргу, зі змісту якого вбачається, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області не погоджується з твердженнями скаржника стосовно застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, належить виключно до повноважень органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин. Окрім того, представник вказав у відзиві на те, що скаржник не вірно застосовує норми права, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, а тому ним не вірно обраний спосіб захисту свого права.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення першої інстанції мотивоване тим, що позивачем ОСОБА_3 обрано не вірний спосіб захисту свого права, оскільки перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Із вказаним висновком суду колегія суддів погоджується, оскільки судом першої інстанції рішення було ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відносини щодо оренди земельної ділянки врегульовані Цивільним кодексом України, земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Оренда землі це окрема організаційно правова договірна форма використання земельної ділянки, яка передбачає передачу її власником - орендодавцем (державою, територіальною громадою чи юридичною особою) у тимчасове строкове володіння та користування іншій особі орендареві, за плату для здійснення діяльності з привласненням останнім одержаної продукції і доходів.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2009 року між Розівською державною адміністрацією та матірю ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 31.0000 га (у тому числі пасовища 31,0000 га), цільове призначення якої для сінокосіння та випасання худоби, кадастровий номер: :02:002:0017, яка знаходиться за межами населених пунктів Вишнюватської сільської ради, Розівського району Запорізької області, який зареєстрований у Розівському відділі Запорізької регіональної філії ДП "Центр державного кадастру", про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 24.06.2009 року № 76 (а.с. 6-7)

Згідно із пунктом 8 вказаного договору, договір укладено терміном до 30.11.2018 року (а.с. 6).

Актом прийому-передачі земельних ділянок, вказану земельну ділянку передано матері ОСОБА_3 для сінокосіння та випасання худоби (а.с. 9 зворотній бік).

ОСОБА_3 померла 06.03.2016 року, про що Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про смерть серії І-НО №917804 від 07.03.2016 року (а.с. 5).

З метою прийняття спадщини після смерті матері , позивач ОСОБА_3 звернувся із заявою до приватного нотаріуса, яка 28.07.2016 року здійснила реєстрацію спадкової справи за № 59290997 (номер у нотаріуса 13/2016) (а.с. 15).

01 лютого 2018 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, яка померла 06.03.2016 року, відповідно до якого, спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з права оренди земельної ділянки (з усіма правами та обовязками орендаря) площею 31 га, кадастровий номер :02:002:0017, цільове призначення: для сінокосіння та випасання худоби, що знаходиться за межами населених пунктів Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області (а.с. 13).

Пунктом 41 Договору оренди земельної ділянки від 20.02.2009 року передбачено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті особи-орендаря, засудження або обмеження дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом із орендарем.

Правонаступництво у разі зміни власника речі, переданої у найм, передбачено також Загальними положеннями про найм Цивільного кодексу України.

Зокрема відповідно до ч. 1 ст. 770 Цивільного Кодексу України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обовязки наймодавця.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 148 1 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обовязки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобовязана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, імя, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі припиняється, зокрема у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки.

За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про оренду землі» на час виникнення спірних правовідносин, право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Отже, якщо умовами договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами, не передбачається заборона переходу права на оренду в порядку спадкування, то спадкоємці орендаря після смерті останнього, можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом цього договору.

Судом було встановлено, що право оренди земельної ділянки площею 31 га, кадастровий номер :02:002:0017, цільове призначення: для сінокосіння та випасання худоби, що знаходиться за межами населених пунктів Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, позивач ОСОБА_3 набув, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.02.2018 року, дане право відповідачем не заперечується, відповідь ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 30.03.2018 року не містить відмови позивачу у визнанні за ним цього права, а містить відмову у заміні сторони (орендаря) в зобовязанні (договорі оренди) в порядку спадкування.

ОСОБА_6 померла 06.03.2016 року, з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкову справу відкрито 28.07.2016 року за №59290997, свідоцтво про право на спадщину отримано лише 01.02.2018, а заяву про заміну сторони в зобовязанні було надіслано відповідачу 27.02.2018 року.

Тобто з моменту відкриття спадщини і до цього часу ОСОБА_3 не повідомляв уповноважені органи про те, що він є спадкоємцем ОСОБА_6 та має бажання отримати право на оренду земельної ділянки в порядку спадкування.

Отже, ОСОБА_3 не звертався до відповідача з заявами про укладення додаткової угоди для зміни сторін договору оренди. Рішення, дії чи бездіяльність ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Запорізькій області не оскаржував.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_3 та його представником не надано суду належних та допустимих доказів того, що на час розгляду справи договір оренди земельної ділянки площею 31.0000 га, цільове призначення якої для сінокосіння та випасання худоби, яка знаходиться за межами населених пунктів Вишнюватської сільської ради, Розівського району Запорізької області, строком дії до 30.11.2018 року, укладений 20.02.2009 року між Розівською державною адміністрацією та ОСОБА_6, не припинений чи не розірваний.

Відповідно до ч.4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи(у тому числі в порядку спадкування), реорганізації юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Системний аналіз зазначених вище норм Закону дає підстави вважати, що ОСОБА_3 був обраний не вірний спосіб захисту свого права, оскільки його право на оренду земельної ділянки, як спадкоємця, передбачено нормами діючого законодавства та ніким не оспорюється, а своїм правом оскаржити дії ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Запорізькій області ОСОБА_3 не скористався.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не були застосовані статті 509, 512 Цивільного Кодексу України є безпідставними, оскільки вказані норми закону не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, яким надана оцінка судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Розівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, яку буде складено на протязі пяти днів.

Повний текст постанови складений 19.04. 2019 року.

Головуючий:

Судді: