Номер провадження 2/756/700/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Хоменко І.І.

представника відповідача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсною та скасування приватизації квартири, про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно, про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 у листопаді 2017 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_6, ОСОБА_2, в якій просить: визнати частково недійсною та скасувати приватизацію АДРЕСА_1, що знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, в частині надання ОСОБА_7 в приватну спільну власність АДРЕСА_1 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1; визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 15.03.1995 року, видане Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, згідно з розпорядженням № 40 від 15.03.1995 на АДРЕСА_1, що знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, в частині надання ОСОБА_7 в приватну спільну власність АДРЕСА_1 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1; визнати частково недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації від 15.03.1995 року № 40 на АДРЕСА_1, що знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, в частині надання ОСОБА_7 в приватну спільну власність АДРЕСА_1 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_6 та ОСОБА_2 право власності по 1/ 2 частини АДРЕСА_1, що знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У підтвердження своїх вимог позивач зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності громадянам ОСОБА_6 та членам її сім'ї: ОСОБА_2 та позивачу ОСОБА_7.Право власності на дану квартиру виникло відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Позивач вважає, що приватизація вказаної квартири була здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в 2017 році під час розгляду питання щодо постановки її, як члена сім'ї військовослужбовця на квартирний облік Центрального управління СБ України, їй стало відомо, що в 1995 році її батьки відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 здійснили приватизацію зазначеної квартири, в тому числі і на ім'я позивача. В 1995 році позивачу було 3 роки, а тому від її імені рішення про приватизацію житла приймали батьки.

Після 2010 року по досягненню повноліття та одруження позивач знялася з реєстрації по місцю проживання батьків та проживає спільно з чоловіком. Бажання на той час приватизувати житло позивач не висловлювала, заяву про приватизацію не підписувала та не подавала, оскільки її подали батьки позивача без її згоди.

На підставі вказаного позивач вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру не відображає її волевиявлення, оскільки оформлене без її участі. Такі помилкові дії батьків під час приватизації квартири, в якій позивач не проживає, призвели до порушення її права на житло та позбавили її самостійно реалізувати своє право на отримання повноцінного житла по місцю постійного проживання з чоловіком та двома малолітніми дітьми.

За вказаним позовом ухвалою суду від 17.11.2017 відкрито провадження по справі.

07 лютого 2018 року до суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 про визнання позову у повному обсязі.

08 лютого 2018 року до суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_6 про визнання позову у повному обсязі.

15 лютого 2018 року відповідач Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації через свого представника подав відзив на позов, у якому у його задоволенні просив відмовити у повному обсязі з тих підстав, що станом на час подачі заяви та видачу розпорядження про приватизацію спірної квартири, приватизація здійснювалась у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та положень наказу Державного комітету України по житлово- комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05 серпня 1994 року № 72).

У відзиві представник відповідача зазначив, що участь у приватизації займаного державного (комунального) житла на підставі договору найму приймають наймач та члени його сім'ї, тобто всі зареєстровані в цьому житловому приміщенні особи. Законодавством України відмова від участі у приватизації житла осіб зареєстрованих у житловому приміщенні не передбачена, крім виключних випадків. Приймаючи участь у приватизації квартири АДРЕСА_1 було законно реалізоване право на це житло, яке отримувалось згідно з ордеру на зайняття житлового приміщення. Таким чином, права громадян ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 на жило, не тільки лише не порушено, а й використано в обсязі 23,8 кв.м. на кожного.

22 жовтня 2018 року позивач подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій з урахування заяви про виправлення описки від 29.03.2019 просила суд визнати недійсною та скасувати приватизацію АДРЕСА_1, що знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 15.03.1995 року, видане Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, згідно з розпорядженням № 40 від 15.03.1995 на АДРЕСА_1, що знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1; визнати частково недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації від 15.03.1995 року № 40 в частині надання в приватну спільну власність АДРЕСА_1 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі.

У судовому засіданні представник Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації у задоволенні позову просив відмовити з підстав, що вказані у відзиві. Також зазначив, що приватизація квартира відбулася згідно чинного законодавства, на його думку, спір позивача з відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є сімейним.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнавав позов у повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_6 не з'явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 визнавала позов у повному обсязі та просила його задовольнити.

Заслухавши пояснення відповідачів та третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10 березня 1995 року відповідачем ОСОБА_6 подано до органу приватизації у Мінському районі м. Києва заяву про передачу їй та членам її сім'ї в приватну власність квартири АДРЕСА_1. У вказаній свою згоду на приватизацію житла надав син заявника ОСОБА_2, який також діяв як законний представник своєї доньки ОСОБА_7 (позивач) (а.с.42).

Станом на 10.03.1995 у вказаній квартирі були зареєстровані та проживали повнолітні відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_2 та малолітня на той час донька останнього ОСОБА_7 (позивач), що підтверджується довідкою форми 3 (а.с.44).

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження органу приватизації від 15 березня 1995 року № 40, квартира АДРЕСА_1 приватизована в 1995 році на трьох осіб - відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_7 (а.с.18-19).

Згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Станом на час подачі заяви та видачу розпорядження про приватизацію квартира АДРЕСА_1 приватизація здійснювалась у відповідності до Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» та положень наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05 серпня 1994 року № 72).

Згідно з пунктом 5 Наказу № 56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Отже, виходячи з норм законодавства, яке регламентує приватизацію державного житлового фонду, вбачається, що участь у приватизації займаного державного (комунального) житла на підставі договору найму приймають наймач та члени його сім'ї, тобто всі зареєстровані в цьому житловому приміщенні особи. Законодавством України відмова від участі у приватизації житла осіб зареєстрованих у житловому приміщенні не передбачена, крім виключних випадків.

Відповідно, згоду на участь у приватизації надають всі повнолітні члени сім'ї, а представниками дітей виступають їх батьки.

Приймаючи участь у приватизації квартири АДРЕСА_1, було законно реалізоване право на це житло, яке отримувалось згідно з ордеру на зайняття житлового приміщення.

Таким чином, права позивача ОСОБА_7 на житло не порушені, та використані в обсязі 23,8 кв.м. на її особу.

Крім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року № 9-48/0/4-17 «Узагальнення судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків, викладеного» проблемним є питання щодо можливості оскарження законності приватизації житла, здійсненої батьками у разі, коли вони доводять її необхідність для дітей, однак діти після досягнення повноліття з цим не згодні.

Водночас, оскільки відповідно до положень чинного законодавства не передбачена необхідність письмової згоди неповнолітньої особи, а достатньо тільки згоди батьків, то є сумніви стосовно можливості визнання недійсним вказаного правочину, у зв'язку із тим, що немає порушення законодавства в момент вчинення правочину, а згоди на приватизацію від органу опіки та піклування при приватизації також не передбачено.

У судовому засіданні з пояснень матері позивача ОСОБА_3 встановлено, що станом на день подання заяви на приватизацію житла вона, як законний на той час представник своєї доньки, не заперечувала проти участі доньки в приватизації житла.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд вбачає правильним у задоволенні позову відмовити, оскільки відповідачами не були порушені права позивача на житло.

Ті обставини, що позивач з 2010 року не проживає у квартирі, частина якої приватизована на її ім'я, та відповідно втратила право користування вказаною квартирою, не можуть слугувати підставами для задоволення позову у зв'язку з тим, що позивач не позбавлена права володіння та розпорядження цією квартирою.

На підставі вищевикладеного та ст. 345 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», керуючись ст. 12, 81, 89, 263, 269 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 18 квітня 2019 року.

Суддя: Н.О. Яценко