ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/329/19 Справа № 207/786/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" (далі - ПАТ "Родовід Банк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 07 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", найменування якого 17 червня 2010 року було змінено на ПАТ "Родовід Банк", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №35/АА-00020.08.2, згідно якого банк надав кредит в розмірі 21.136 доларів США 84 центи, а ОСОБА_2 зобов'язалась повернути кредит не пізніше 07 травня 2015 року та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених кредитним договором.

Зазначали, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки б/н, відповідно до умов якого остання поручилася за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

Вказували, що вони умови кредитного договору виконали у повному обсязі надавши обумовлені ним грошові кошти.

Посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 29 січня 2014 року допустила заборгованість у загальному розмірі 600.689 доларів США 01 цент, яка складається з загальної заборгованості по кредиту у розмірі 32.729 доларів США 11 центів, до якої входить сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 19.964 долари США 91 цент, сума поточної заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 206 доларів США 22 центи, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 12.557 доларів США 98 центів; загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 565.058 доларів США 89 центів, до якої входить сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 544.495 доларів США 14 центів, сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту у розмірі 20.563 доларів США 75 центів; загальної суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 2.901 долар США, до якої входить сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту у розмірі 2.795 доларів США 42 центів, сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту в сумі 105 доларів США 58 центів, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути зазначену суму заборгованості у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року позовні вимоги ПАТ "Родовід Банк" задоволені частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Родовід Банк" заборгованість за кредитним договором №35/АА-00020.08.2 від 07 травня 2008 року станом на 29 січня 2014 року в розмірі 400.689 доларів США 01 цент, яка складається з: загальної заборгованості по кредиту у розмірі 32.729 доларів США 11 центів, до якої входить сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 19.964 долари США 91 цент, сума поточної заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 206 доларів США 22 центи, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 12.557 доларів США 98 центів; загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 365.058 доларів США 89 центів, до якої входить сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 344.495 доларів США 14 центів, сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту у розмірі 20.563 доларів США 75 центів; загальної суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 2.901 долар США, до якої входить сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту у розмірі 2.795 доларів США 42 центи, сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту в розмірі 105 доларів США 58 центів.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ "Родовід Банк" залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно застосував положення стаття 551 ЦК України, не встановив дійсних обставин справи, не врахував положень Закону України "Про захист прав споживачів".

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнення пені з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 07 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", найменування якого 17 червня 2010 року було змінено на ПАТ "Родовід Банк", та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №35/АА-00020.08.2 (т.1 а.с.10-18).

За умовами вказаного вище договору банк надав відповідачу кредит в розмірі 21.136 доларів США 84 центи, а відповідач зобов'язався повернути кредит не пізніше 07 травня 2015 року та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених кредитним договором.

Підтвердженням виконання умов договору щодо надання кредиту є заява на видачу готівки №1346_4 від 07 травня 2008 року на суму 21.136 доларів США 84 центи, еквівалент 106.741 грн.04 коп.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки б/н (т.1 а.с.19-20), відповідно до якого остання поручається за виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого за кредитним договором утворилась заборгованість у загальному розмірі 600.689 доларів США 01 цент, яка складається з загальної заборгованості по кредиту у розмірі 32.729 доларів США 11 центів, до якої входить сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 19.964 долари США 91 цент, сума поточної заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 206 доларів США 22 центи, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 12.557 доларів США 98 центів; загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 565.058 доларів США 89 центів, до якої входить сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 544.495 доларів США 14 центів, сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту у розмірі 20.563 доларів США 75 центів; загальної суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 2.901 долар США до якої входить сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту у розмірі 2.795 доларів США 42 центів, сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту в сумі 105 доларів США 58 центів (т.1 а.с.22-24).

Частково задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору порушені за ним рахується заборгованість яка підлягає до стягнення з позичальника та поручителя у відповідності до вимог закону та укладених між ними договорів та вважав за можливе зменшити розмір заборгованості за пенею.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, втім беручи до уваги засади справедливості, вважає за необхідне рішення змінити в частині стягнення пені з наступних підстав.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1 та 2 статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно стаття 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 ст.509 ЦК зазначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 610 ЦК зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як визначено у ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 1049 ЦК визначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України (у редакції закону чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Предметом доказування у даному спорі є факт укладання кредитного договору та як наслідок утворення заборгованості за ним.

Під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

За способом утворення докази поділяються на первинні (відомості про факти одержують із першоджерела - з оригіналу документа, від свідка-очевидця і т.п.) і похідні (відомості про факти одержують із джерела, що відтворює інший доказ, - з копії документа).

За відношенням до шуканого факту докази поділяються на прямі (прямо вказують на наявність або відсутність шуканого факту) і непрямі (дозволяють зробити припускаємий висновок про шуканий факт).

Звертаючись до суду з даними вимогами позивачем було надано копію кредитного договору, договору поруки, додаткових угод та деталізований розрахунок заборгованості (т.1 а.с.7-109).

Колегія суддів приходить до висновку, що позивач довів належними та допустимим доказами свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги даного висновку не спростовують.

Втім колегія суддів вважає за необхідне прийняти до уваги доводи апеляційної скарги в частині того, що розмір пені значно перевищує завдані банку збитки та враховуючи положення статті 551 ЦК України у зв'язку з наступним. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C.G. and Others v. Bulgaria», заява №1365/07); пункт 170 рішення «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява №21722/11).

Формулювання законів не завжди чіткі, як неодноразово зазначав ЄСПЛ, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, і роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31, 32 рішення у справі «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91); пункт 65 рішення у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11).

За змістом статей 546,548,549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України, з урахуванням наведених норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц (провадження №14-442цс18).

При зменшенні розміру неустойки суд не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчої заборони такого зменшення не встановлено. Таким чином, за наявності обставин, встановлених частиною третьою статті 551 ЦК України, суд за власним переконанням може зменшити розмір неустойки в розумних межах.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків, він підлягає зменшенню з 365.058 доларів США 89 центів до 20.000 доларів США з урахуванням того, що розмір заборгованості за тілом кредиту складає 32.729 доларів США 11 центів

Таким чином рішення суду в частині стягнення пені підлягає зміні на підставі ст.376 ЦПК України і сума пені, що підлягає стягненню з відповідачів на користь банку підлягає зменшенню з з 365.058 доларів США 89 центів до 20.000 доларів США, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Крім того, цивільно-процесуальним законодавством України не передбачається солідарне стягнення судових витрат, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року змінити в частині стягнення пені, зменшивши розмір з 365.058 доларів США 89 центів до 20.000 доларів США.

Скасувати рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року частині солідарного стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" судові витрати в розмірі по 1.827 грн. з кожної.

В решті рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.