Номер провадження: 22-ц/813/2844/19
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 906 763,81; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 906763,81 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, реєстраційний номер № 8-13592, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження шляхом проведення прилюдних торгів та стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3441,00 грн. судовий збір у розмірі 3441,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволений у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» (МФО 380236, , р/р 373980009) заборгованість за кредитним договором в розмірі 906 763,81 грн.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 906 763,81 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, реєстраційний номер № 8-13592 шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження шляхом проведення прилюдних торгів.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» (МФО 380236, , р/р) судовий збір у розмірі 3 441,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.11.2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року скасовано та у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (Том І: а.с. 244-247).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2016 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», в інтересах якого діє Матвеев В.Ю. задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 11.11.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (Том ІІ: а.с. 42-22).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.12.2016 року призначено розгляд вищевказаної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області (Том ІІ: а.с. 47).

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. - головуючий суддя, судді - Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 13.06.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та громадянкою України ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 48/15-Ф, згідно з умовами якого Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію, що відновлюється. Загальний ліміт заборгованості за кредитною лінією 130 000,00 доларів США,що зменшується згідно з Додатком № 1 до Договору з розрахунку 15% річних за користування кредитом на строк з 13.06.2007 року до 12.06.2017 року.

25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом Шевченко Д.Г.).

Крім того, в якості забезпечення виконання за зобов'язанням ОСОБА_3 за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат між Публічним акціонерним товариство «Сведбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір № б/н від 13.06.2007 року (надалі - Іпотечний договір), відповідно до якого ОСОБА_4, ОСОБА_2, як іпотекодавці за іпотечним договором передали в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, реєстраційний номер № 8-13592.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що оскільки, в ході розгляду справи знайшло підтвердження того факту, що зобов'язання за кредитним договором № 48/15-Ф від 13.06.2007 року не виконуються належним чином, тому заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. При цьому, неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору.

Як вбачаться з матеріалів справи, 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (Том І: а.с.63-71).

Відповідно до визначення термінів та тлумачення договору купівлі - продажу прав вимоги, укладеного 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» «договір забезпечення» означає: кожний іпотечний договір, Договір застави та/або Договір поруки, якщо такі укладались.

«Права вимоги» - означає всі права вимоги Продавця за кредитними договорами, а також всі права вимоги Продавця до осіб, які надали забезпечення за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю щодо виконання позичальниками та /або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.11.2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 було задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року скасовано та у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, у зв'язку із відсутністю заборгованості за вищевказаним кредитним договором (Том І: а.с. 244-247).

Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2016 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 11.11.2015 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (Том ІІ: а.с. 42-22).

При цьому, скасовуючи рішення апеляційного суду, касаційний суд зазначив, що апеляційний суд в порушення вимог закону прийняв та дослідив новий доказ, а саме; Висновок економічного дослідження від 14.03.2015 року, виготовлений ТОВ «Інститут судових експертиз» за заявою ОСОБА_3, який було надано ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції, а також не вказано поважні причини, з яких вказаний доказ не було надано суду першої інстанції.

За змістом ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді першої інстанції, як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 участі не приймали та не були сповіщені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про свідчать повістки, які повернулися на адресу суду, з приміткою «За закінченням терміну зберігання». Лише в одному судовому засіданні 26.02.2014 року, приймала участь представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7

Під час апеляційного розгляду даної справи та на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із клопотанням про призначення судово-економічної експертизи, мотивуючи його тим, що апелянт не погоджується з заборгованістю, оскільки за період з дати підписання Кредитного договору №48/15-Ф від 13 червня 2007 року по 10 січня 2012 року позичальником фактично достроково сплачено всю суму заборгованості за кредитним договором до ПАТ «Сведбанк».

Даний факт підтверджено висновком економічного дослідження від 25 вересня 2015 року, виготовлений ТОВ «Інститут судових експертиз» за заявою ОСОБА_3, з якого вбачається, що у ОСОБА_3 відсутня заборгованість за кредитним договором №48/15-Ф від 13.06.2007 року, більш того, за зазначеним кредитним договором існує переплата у розмірі 68 927,97 дол. США. (Том 2: а.с. 119).

Відповідно до висновку експерта судової - економічної експертизи № 17-2875/2876 від 31.01.2018 року, який надійшов на адресу апеляційного суду 19.02.2018 року:

- по першому питанню: наявність строкової або простроченої заборгованості по тілу кредиту та нарахованим відсоткам за користування кредитом станом на 19.06.2013 відсутня;

- другому питанню: станом на 19.06.2013 року прострочена заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №48/15-Ф відсутня і має місце переплата у сумі 109828,68 доларів США, що по курсу НБУ становить 877860,64 грн.

- по третьому питанню: наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором №48/15-Ф ПАТ «Дельта Банк» не підтверджується наданими документами.

Крім того, за клопотанням представника ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання суду апеляційної інстанції було викликано судового експерта Олексюка В.П., який надав вичерпні пояснення, повністю підтвердивши висновок експерта №17-2875/2876 від 31.01.2018 року щодо відсутності заборгованості за кредитним договором №48/15-Ф від 13.06.2007 року.

Таким чином, з врахуванням заявлених Банком позовних вимог, висновку експерта судової-економічної експертизи № 17-2875/2876 від 31.01.2018 року та надавши належну оцінку наданим у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність позову.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.12 ЦПК України.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Суду не надано будь-яких доказів в розумінні ст..76-80 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що у відповідачів наявна заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк».

За таких обставин, заборгованість за кредитним договором № 48/15-Ф від 13.06.2007 року не є доведеною, тому відсутні підстави для задоволення позову ПАТ «Дельта Банк».

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що банком не було доведено заявлені позовні вимоги, а тому вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволені позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

А тому, підлягає до стягнення із ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 сплачений останнім судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1827 грн. та витрати за проведення експертизи в розмірі 18817,60 грн., що підтверджується квитанцією № 1310009 від 30.03.2015 року та розрахунком № 17-2875/2876/31 від 03.07.2017 року (Том І: а.с. 153, Том ІІ: а.с.145).

Згідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року - скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 300001, , р/р 1026) на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1827 грн. (тисяча вісімсот двадцять сім гривень) за розгляд справи у суді апеляційної інстанції та витрати за проведення експертизи в розмірі 18817,60 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот сімнадцять гривень, 60 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.04.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда