Єдиний унікальний номер 243/7065/18 Номер провадження 22-ц/804/1069/19
Категорія 48 Номер провадження 22-ц/804/1069/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду від 21 січня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Кузнецова Р.В.) у справі №243/7065/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, усунення від спадкування та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з січня 2000 року по квітень 2004 року вона та батько відповідача- ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю у м. Запоріжжя, у травні 2004 року переїхали у м. Слов`янськ.

19 травня 2004 року вона з ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1 за її рахунок, так як вона мала банківський вклад на суму 20000 грн., які були нею отримані 13 лютого 2004 року. Квартира була оформлена на ім`я ОСОБА_3 в зв`язку з тим, що вона була зареєстрована у м. Запоріжжя та повинна була отримати квартиру за рахунок держави.

Відповідно до акту №366 від 20.07.2018 року, складеного керівником Комітету мікрорайону «ЖЕК№3» в присутності сусідів-свідків, вона дійсно проживала з ОСОБА_4 в зазначеній квартирі з травня 2004 року по день смерті.

Зазначила, що ОСОБА_3 мав третю групу інвалідності по зору з 2008 року, а у 2014 році отримав першу групу. ОСОБА_3 потребував догляду, так як він самостійно був не в змозі здійснювати за собою догляд. У зв`язку з тим, що постійно була поряд та доглядала за ним, вона оформила в Управлінні соціального захисту населення Слов`янської міської ради догляд за чоловіком, що підтверджено довідкою №03-27/1081 від 11.08.2017 року. Крім того, у ОСОБА_3 був сахарний діабет, постійно приймав інсулін. Вона сплачувала всі витрати на його лікування,опікувала його,надавала допомогу так як він знаходився в безпорадному стані.

Відповідач ОСОБА_1 постійно мешкав окремо, ухилявся від надання матеріальної допомоги батьку.

У 2005 році вона з ОСОБА_3 намагались зареєструвати шлюб, однак за сімейними обставинами зробити це не змогли та вважали, що укладання шлюбу не є важливим фактором для сумісного проживання..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, всі витрати на поховання понесла вона.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду було визнано факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_3 з 19 травня по ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак в нотаріальній конторі їй пояснили,що вона як цивільна дружина має право на спадщину в четверту чергу, а син померлого є спадкоємцем першої черги.

Відповідач ОСОБА_1 , який є сином померлого, не був присутнім на похоронах,з 2004 року тримав злобу на батька, постійно бажав смерті батьку, не підтримував ніяких стосунків. Вироком Слов`янського міськрайонного суду від 22 травня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1ст.122 КК України у зв`язку з нанесенням батьку умисних тяжких ушкоджень. Внаслідок таких дій сина, ОСОБА_3 потрапив до лікарні та у нього погіршився зір. Вважає, що відповідач повинен бути усунений від права на спадкування.

Просила встановити факт того, що вона та ОСОБА_3 , проживали однією

сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; усунути ОСОБА_1 від права на спадкування по закону квартири АДРЕСА_2 , після смерті спадкодавця - батька ОСОБА_3 ; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 21 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Встановлено факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали як жінка та чоловік однією сім`єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі, з травня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, за виключенням періоду з травня 2011 року по березень 2012 року.

Усунуто ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті його батька- ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що висновки суду, викладені у прийнятому рішенні, не відповідають обставинам справи. Зазначив, що суд без належних доказів зробив висновок про те, що позивач не перебувала в зареєстрованому шлюбі, бо позивач не надала таких доказів, а лише обмежилась поясненням, що шлюб з чоловіком розірвано. Позивач не надала суду достовірних доказів того, що з ОСОБА_3 у неї був спільний бюджет. Суд не дав належної оцінки повідомленню УТСЗН про те, що позивач одержувала компенсаційну виплату праці особи, що не працює та здійснює догляд за інвалідом з 10.02.2014 року по 11.11.2014 року, тобто позивач отримувала державні кошти на період догляду за його батьком ОСОБА_3 як соціальний працівник.

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 як сусідка померлого зазначила, що в квартирі ОСОБА_3 була лише один раз - за рік до смерті ОСОБА_3 , тому як у них було організовано харчування їй не відомо, а лише відомо, що в цій квартирі мешкала не позивач, а інша жінка.

Не згоден з тим, що суд в рішенні послався на свідчення свідка ОСОБА_6 , який зазначив, що позивач та ОСОБА_3 вели спільний бюджет.

Вважає, що суд в порушення норм ст.3, ч.1,2 ст.21, ч.1 ст.36, ст.74 СК України встановив факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали як чоловік та жінка однією сім`єю з травня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за виключенням періоду з травня 2011 року по березень 2012 року.

Також не згодний з рішенням суду про усунення його від права на спадкування за законом після смерті батька, оскільки позивач просила усунути його від права на спадкування лише квартирою АДРЕСА_2 , а суд прийняв рішення про усунення його від права на спадкування за законом.

Зазначив, що його батько переміщався самостійно та не був лежачим хворим, керував автомобілем, який продав незадовго до смерті.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційної інстанції не надходив.

В судове засідання з`явилися ОСОБА_2 та її представник - адвокат Клочкова О.М. , ОСОБА_1 та його представник-адвокат Винник З.Г..

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги,

апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що між останніми мали місце фактичні сімейні відносини, що притаманні подружжю, вони спільно проживали за однією адресою, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями ст.ст.3,21,74 СК України.

Частинами 2, 4 ст. 3 СК України закріплено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на

підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Членів сім?ї пов?язують взаємні права та обов?язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім?ї.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п..

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 мав на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.05.2004 року.

За висновком МСЕК від 30.01.2014 року ОСОБА_3 встановлена 1 група інвалідності по зору безстроково.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 .

Організацією та проведенням поховання ОСОБА_3 займалася ОСОБА_2 , що підтверджується договором -замовленням з комунальним підприємством та поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .. Зазначена обставина не оспорюється і відповідачем.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 06 вересня 2017 року встановлено факт проживали однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 24 квітня 2018 року зазначене рішення скасовано та заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв`язку із наявністю спору про право.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради № 03-27/1081 від 11 серпня 2017 року ОСОБА_2 одержувала компенсаційну виплату працюючій особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи з 10.02.2014 року по 11.11.2014 року.

За даними житлового органу ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно акту керівника комітету мікрорайону ЖЕУ №3 від 20.07.2018 року ОСОБА_2 проживала в квартирі АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_3 та вели спільне господарство з травня 2004 року і по день смерті, що підтверджено сусідами ОСОБА_11 та ОСОБА_5 ..

За даними Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області ОСОБА_2. взята на облік в управлінні ПФУ з грудня 2014 року, проживає за адресою АДРЕСА_3 .

22.10.2003 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 розірвано, що підтверджується повідомленням начальника Слов`янського міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ОСОБА_3 28.04.2015 року було скасовано заповіт.

Із довідки житлового органу, виданої в Першу Слов`янську нотаріальну контору 06.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 та проживав з 10.11.2009 року по день смерті- ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ним проживала та прописана з 13.02.2013 року по день видачі довідки - ОСОБА_2 ..

Після смерті ОСОБА_3 відкрито спадкову справу, де з заявами про прийняття спадщини звернулись син померлого- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - як спадкоємець четвертої черги спадкування за законом.

Таким чином висновок суду першої інстанції підтверджується тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали та були зареєстровані за однією адресою в квартирі АДРЕСА_2 . За цією ж адресою ОСОБА_2 перебувала на обліку в Слов`янському об`єднаному управлінні Пенсійного Фонду України Донецької області, що також підтверджується відповідною довідкою.

З 10.02.2014 року по 11.11.2014 року ОСОБА_2 одержувала компенсаційну виплату працюючій особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_3 , що

підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради № 03-27/1081 від 11 серпня 2017 року.

Та обставина, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, разом ходили купувати продукти харчування, піклувалися одне про одного, підтвердили свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .. Ніхто із допитаних свідків не заперечував, що саме ОСОБА_2 займалася організацією похорон ОСОБА_3 ..

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, між останніми мали місце фактичні сімейні відносини, що притаманні подружжю, вони спільно проживали за однією адресою, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки і правильно встановив факт їх проживання однією сім`єю.

Судом першої інстанції правильно не враховано період відсутності ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_3 ..

Посилання на те, що ОСОБА_2 не постійно проживала з ОСОБА_3 і він її виганяв спростовуються поясненнями свідків та тим, що ОСОБА_2 була прописана в квартирі ОСОБА_3 за його згоди.

За життя ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не перебував.

Доказів, які б спростовували в цій частині висновок суду не надано.

Доводи про те, що сторони не проживали однією сім`єю, ОСОБА_2 приїздила до ОСОБА_3 періодично, він її виганяв, правильно судом не прийняті до уваги,так як спростовуються встановленими обставинами.

Посилання на те, що ОСОБА_2 не надала доказів того, що вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі, не можуть бути прийнятими до уваги,так як спростовуються встановленими обставинами, а саме наданою копією свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 від 28.02.1992 року. Доказів того, що вона перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі не надано.

Підстави для скасування рішення суду в цій частині відсутні.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), яків проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом.

Статтею 1269 ЦК України передбачено подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причиною смерті стала хронічна ішемічна хвороба серця, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26 червня 2017 року.

Визнаючи право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 усунуто від спадщини після смерті його батька, а тому ОСОБА_2 як спадкоємець за законом четвертої черги спадкує після смерті ОСОБА_3 квартиру.

Разом з тим, судом не прийнято до уваги, що після смерті ОСОБА_3 відкрито спадкову справу, де з заявами про прийняття спадщини звернулись син померлого- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - як спадкоємець четвертої черги спадкування за законом.

Законодавством встановлено порядок прийняття спадщини, сторони звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, нотаріусом свідоцтво про право на спадщину не видавалося і не приймалося рішення про відмову в його видачі.

За встановлених обставин визнання судом права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 є передчасним, суд в даному випадку

безпідставно перебрав на себе повноваження щодо оформлення права на спадщину.

Таким чином рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ст.12, ч.1 ст. 81, 84 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень статтей 77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність

конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи позовні вимоги про усунення ОСОБА_1 від спадщини після смерті батька, суд першої інстанції вважав установленими обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування своїх вимог та виходив із того, що між батьком та сином мав місце конфлікт, відповідач знав про стан здоров`я батька, який потребував стороннього догляду, розумів свій обов`язок щодо надання допомоги, мав реальну можливість надати допомогу, однак свідомо ухилявся надати потрібний догляд. ОСОБА_3 був у безпорадному стані і за ним добросовісно здійснювала догляд ОСОБА_2 ..

Проте такий висновок суперечить встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального прав.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Суд при вирішенні спору про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього

догляду, допомоги та піклування ( абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування").

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

За висновком МСЕК від 30.01.2014 року ОСОБА_3 встановлена 1 група інвалідності по зору безстроково.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрито спадкову справу, де з заявами про прийняття спадщини звернулись син померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - як спадкоємець четвертої черги спадкування за законом.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду від 22 травня 2013 року ОСОБА_1 засуджено по ч.1ст.122 КК України за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, спричинене його батькові ОСОБА_3 у вигляді обмеження волі строком на один рік зі звільненням від відбування покарання з випробувальним строком на один рік.

В обґрунтування позовних вимог про усунення відповідача від спадкування після смерті батька позивачка посилалася на те, що ОСОБА_3 мав з 2014 року першу групу інвалідності по зору, потребував догляду, так як він самостійно був не в змозі здійснювати за собою догляд.

У зв`язку з тим, що вона постійно була поряд та доглядала за ним, вона оформила в Управлінні соціального захисту населення Слов`янської міської ради догляд за чоловіком, що підтверджено довідкою №03-27/1081 від 11.08.2017 року. Крім того, у ОСОБА_3 був сахарний діабет, постійно приймав інсулін. Вона сплачувала всі витрати на його лікування, опікувала його, надавала допомогу, так як він знаходився в безпорадному стані.

Відповідач ОСОБА_1 постійно мешкав окремо, ухилявся від надання матеріальної допомоги батьку.

Всі витрати на поховання ОСОБА_3 понесла вона. Відповідач не був присутнім на похоронах, з 2004 року тримав злобу на батька, постійно бажав смерті батьку, не підтримував ніяких стосунків. Вироком Слов`янського міськрайонного суду від 22 травня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1ст.122 КК України у зв`язку з нанесенням батьку умисних тяжких ушкоджень.

У листі заступника міського голови Слов`янської міської ради від 20.06.2017 року №1-Р-16412 зазначено,що ОСОБА_3. знаходився на диспансерному обліку у лікаря загальної практики сімейної медицини КЗ »Центр первинної медико-санітарної допомоги м Слов`янська» з приводу ішемічної хвороби серця,віддалених наслідків гострого порушення мозкового кровообігу,цукрового діабету. ОСОБА_3. не здатен самостійно пересуватися, тому постійно наглядався вдома сімейним лікарем.

Зазначене в сукупності із твердженнями позивача про належне здійснення нею постійного догляду та допомоги ОСОБА_3 виключає перебування його у безпорадному стані та потреби додаткового догляду з боку інших осіб, в тому числі і сина.

Доказів того, що ОСОБА_3 звертався до сина за допомогою у зв`язку із своїм безпорадним станом, а син маючи таку можливість, умисно ухилявся від надання такої допомоги, залишивши батька в безпорадному стані, не надано.

Сам по собі факт наявності у спадкодавця інвалідності першої групи та перебування у зв`язку з цим у безпорадному стані без установлення наявності передбачених законом фактів ухилення ОСОБА_1 від надання йому допомоги та потреби спадкодавця саме в його допомозі не дає підстав для усунення сина спадкодавця від права на спадкування.

Наявність вироку Слов`янського міськрайонного суду від 22 травня 2013 року відносно ОСОБА_1 , якого засуджено по ч.1ст.122 КК України за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, спричинене його батькові ОСОБА_3 не може бути належним доказом його ухилення від надання такої допомоги.

Інших доказів неправомірної поведінки відповідача, погроз фізичною розправою відносно його батька не надано.

Пояснення позивача та свідків про те, що батько з сином не підтримували між собою добрих стосунків не можуть бути безспірним доказом того, що спадкодавець потребував допомоги саме від сина, звертався до нього за наданням такої допомоги, а син умисно ухилявся від надання такої допомоги, залишивши батька в безпорадному стані.

Сам спадкодавець не висловив своє волевиявлення щодо спадщини в заповіті, не залишивши такого.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не врахував те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, та

не доведено, що він вчиняв умисні дії чи бездіяв, щоб ухилитися від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги при можливості її надання спадкодавцю, який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу , потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця .

Належних та допустимих доказів на підтвердження сукупності обставин, що мають значення для вирішення спору, позивач суду не надала, а самі по собі пояснення про ці обставини не дають підстав вважати їх установленими.

Позивачем не доведено того, що відповідач ОСОБА_1 умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцю, а також, що спадкодавець ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані та потребував допомоги саме ОСОБА_1 , що могло бути підставою для усунення його від права на спадкування.

Оскільки одночасне настання наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності не підтверджено відповідними доказами, тому ОСОБА_1 , як спадкоємець не може бути усунутий від спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_3 ..

Зазначаючи в рішенні суду як підставу для усунення від спадщини те, що ОСОБА_3 знаходився за станом здоров`я у безпорадному стані і за ним доглядала ОСОБА_2 , суд допустив протиріччя. При умові доброго догляду за ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2 , про що зазначала сама ОСОБА_2 та свідки в підтвердження факту проживання однією сім`єю, відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 був у безпорадному стані і потребував допомоги саме від свого сина і не отримав її. Крім того, допитані свідки підтвердили, що ОСОБА_3 за життя керував своїм автомобілем, ходив в гості, на базар, магазин. Переміщався сам без допомоги, лише нетривалий час перед смертю потребував сторонньої допомоги, яку надавала йому ОСОБА_2 ..

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відповідача є таким що суперечить встановленим обставинам .

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є її процесуальним обов`язком (статті 78,81), щодо ухилення ОСОБА_1 від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме відповідача. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку сина.

Підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає в цій частині задоволенню, а рішення суду першої інстанції-скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду від 21 січня 2019 року в частині усунення від спадкування ОСОБА_1 та визнання права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про усунення

ОСОБА_1 від спадкування після смерті ОСОБА_3 та визнання права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08.05.2019 року.

Судді: