Справа № 715/809/19
Провадження № 2/715/407/19
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2019 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі головуючого судді Григорчака Ю.П.
секретар судового засідання Ткач О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Глибоцької РДА про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України,-
Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Посилалася позивачка на те, що рішенням Глибоцького районного суду від 23.12.2016 року шлюб між сторонами був розірваний. Від шлюбу з відповідачем у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працює за кордоном, до дитини навідується рідко, від участі у вихованні, оздоровленні та догляді дитини відповідач самоусунувся. При зверненні до відповідача на початку 2018 року з проханням надати нотаріальну заяву-згоду на виїзд дитини за кордон під час літніх канікул для оздоровлення на морі відповідач відмовив, мотивувавши тим, що «море є і в Україні». У зв`язку з відмовою відповідача надати заяву-згоду на виїзд дитини з матір`ю за кордон вона змушена була звернутись в суд з позовною заявою. Рішенням Глибоцького районного суду від 20.08.2018 року позовну заяву задоволено частково та надано дозвіл на виїзд дитини з матір`ю за межі України протягом осінніх канікул у 2018 році. Однак, у зв`язку з хворобою дитини, поїхати за кордон під час осінніх канікул, які тривали один тиждень, не виявилось можливим. Крім того, відповідач та його представник всіляко затягували розгляд справи, внаслідок чого рішення суду було прийняте в кінці літа - 20.08.2018 року, а набрало воно законної сили лише в кінці вересня - 20.09.2018 року. Таким чином, визначення періоду виїзду за межі України конкретною порою року не дає можливості забезпечити права дитини, в першу чергу на оздоровлення та відпочинку, розширенню світогляду та інтелектуальному розвитку. Тому просить суд визначити право та можливість виїхати за межі України протягом 1 року, що дасть можливість виїхати під час літніх, осінніх, зимових та весняних канікул, виходячи зі стану здоров`я дитини та можливостей позивачки. У березні 2019 року вона знову звернулась до відповідача з проханням надати письмову згоду на виїзд дитини за межі України, щоб мати змогу поїхати за кордон в літній період, коли цьому сприяє тепла погода та тривалі літні канікули. Однак, відповідач відмовив і сказав, що дитина поїде за кордон з ним, коли підросте. При цьому сам відповідач майже цілий рік перебуває за межами України - працює в Німеччині. У зв`язку з наявністю можливості поїхати влітку за межі України відмова відповідача надати такий дозвіл фактично перешкоджає забезпеченню реалізації прав та інтересів дитини. Досудове врегулювання спору позивачкою проводилось шляхом особистого звернення до відповідача, однак була отримана від нього відмова. Зважаючи на вищевикладене просить суд ухвалити рішення, яким надати дозвіл на виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України до Румунії, Угорщини та Німеччини з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 01.06.2019 року по 31.05.2020 року.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позов підтримала, просила суд позов задовольнити.
Представник третьої особи органу опіки і піклування в судове засідання також не з`явився, однак до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника органу і піклування.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , 23.12.2016 року шлюб між ними було розірвано. Від подружнього життя у сторін є малолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та рішенням суду від 23 грудня 2016 року.
Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 року та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.
У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України`від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.
За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.
Згідно ч.2 п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №932 від 27.01.1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
На даний час позивачка ОСОБА_1 має намір виїхати разом із малолітньою дитиною з метою її оздоровлення за кордон, однак без нотаріально посвідченої згоди на це батька дитини, зробити цього не може, як і не може оформити необхідні документи.
Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати позивачу дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача їх малолітньої дитини.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4-6,76-81,83,141,258-259,268,273,280-284,354-356 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до Румунії, Угорщини, Німеччини в період з 01.06.2019 року по 31.05.2020 року в супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 18.12.2009 року Глибоцьким РВ УМВС У країни в Чернівецькій області, без заяви про згоду та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя: