Справа № 415/1059/19
Провадження № 2-н/415/34/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2019 р. м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Луньова Д.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у сумі 28304,50 грн., -

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у сумі 28304,50 грн.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Вищевказана позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 08 листопада 2017 року по справі № 6-1626цс17, а також із постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 373/908/16-ц.

Крім того, аналогічного висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 вказано, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обовязки сторін.

Згідно довідки №298 від 10.12.2018 року, виданої Публічним акціонерним товариством «Лисичанськвугілля», остаточний розрахунок з виплати заробітної плати з ОСОБА_1 був здійснений 19 лютого 2018 року. Заборгованість із заробітної плати відсутня.

Оскільки фактично боржник розрахувався з заявником 19 лютого 2018 року, а з даною заявою ОСОБА_1 звернулася 07 лютого 2019 року, то відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України заявником пропущено тримісячний строк звернення до суду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для предявлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, оскільки пройшов строк, встановлений законом для предявлення заяви про видачу судового наказу до суду за такою вимогою

Керуючись ст.ст. 160-163, 164-166, 167, 258, 260- 261, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ПАТ «Лисичанськвугілля» середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в сумі 28304,50 грн..

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.Ю. Луньова