Дата документу 10.04.2019 Справа № 336/9024/15-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/9024/15Головуючий у 1-й інстанції Артемова Л.Г.
Пр. № 22-ц/807/1476/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2015 року у справі за поданням головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Харченко Ольги Григорівни, погодженим з начальником відділу, про тимчасове обмеження виїзду за кордон фізичної особи - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Харченко О.Г., звернулась до суду із вищезазначеним поданням, погодженим з начальником відділу про тимчасове обмеження виїзду за межі України фізичної особи - ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа, внаслідок наявності у боржника невиконаних зобов'язань, покладених судовим рішенням, до їх виконання (а.с. 1-3).

За змістом подання, на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС Запорізького МУЮ знаходиться виконавче провадження ВП №48770981/14 з примусового виконання виконавчого листа № 2/202/480/2013, виданого 16.07.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 205354,06 грн. Виконавче провадження відкрито 11.09.2015 року на підставі заяви стягувача, оскільки боржник мешкає на території Шевченківського району м. Запоріжжя. В добровільному порядку заборгованість боржником не відшкодовано, вжиті державним виконавцем дії з примусового виконання виконавчого провадження не дали можливість встановити джерела доходів та майно боржника. За адресою, відомою як адреса проживання ОСОБА_2, боржник фактично не мешкає, що підтверджено актами державного виконавця.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2015 року (а.с. 18-19) вищезазначене подання головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького міського управління юстиції Харченко О.Г. задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, відомі адреси: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, до виконання зобов'язань за виконавчим листом №2/202/480/2013, виданим 16.07.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, боржник ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 45-50) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, провадження закрити.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначений склад колегії судів апеляційного суду: головуючий суддя (суддя - доповідач) Гончар М.С., судді Кочеткова І.В. та Маловічко С.В. (а.с.65).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 18 березня 2019 року (а.с.82), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 84).

Учасники цієї справи не скористались правом подачі відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 10 квітня 2019 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с.88-90) всі учасники цієї справи не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Державний виконавець про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив.

ОСОБА_2 та його представник в апеляційній скарзі (а.с.49) просили розглянути апеляційну скаргу без участі боржника та його представника, оскільки вони є мешканцями д. Дніпро і приїздити до м. Запоріжжя їм незручно.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки всіх учасників цієї справи і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив заяву ОСОБА_2 та його представника задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1, 3 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи у цій справі подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за кордон України боржника ОСОБА_2, керувався ст.ст. 208-210, 293, 377-1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України ", ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та виходив із наступного.

Порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця врегульовано ст. 377-1 ЦПК України, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, а також п. 18 ст. 11 ЗУ "Про виконавче провадження".

Відповідно ч.2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно з п. 18 ч.3 ст. 11 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи - до виконання зобов'язань за рішенням..

Відповідно до п. 5 ч.1, ч.2 ст. 6 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має невиконані зобов'язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі №2/202/480/2013 від 17.04.2013 року, яким з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором від 05.09.2008 року в розмірі 25701,38 дол. США, що складає 205354,06 грн., та судові витрати у розмірі 2053,54 грн.

Із постанови від 11.09.2015 року вбачається, що на підставі виконавчого листа №2/202/480/2013, виданого 16.07.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, відкрито виконавче провадження Шевченківським відділом ВДВС ЗМУЮ про стягнення суми в розмірі 205354,06 грн. з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Наявність у ОСОБА_2 невиконаних зобов'язань у виконавчому провадженні на підставі судового рішення є підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон до виконання зазначеного зобов'язання і, відповідно, задоволення подання.

Так, під час судового розгляду подання заявником доведено факт ухилення боржника від виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. В добровільному порядку судове рішення також боржником не виконувалось. Вжиті державним виконавцем дії з примусового виконання судового рішення не призвели до встановлення джерел доходів та майна боржника. За адресою, відомою як адреса проживання ОСОБА_2, боржник фактично не мешкає, що підтверджено актом державного виконавця.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

З 15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України в новій редакції, саме нормами останнього має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

Разом із тим, апеляційний суд враховує положення ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час постановлення судом першої інстанції оскаржуємої ухвали у цій справі (18 грудня 2015 року).

Матеріалами виконавчого провадження, доданими до вищезазначеного подання державного виконавця у цій справі (а.с. 1-13) та наявними матеріалами цієї справи, не спростовується інформація ОСОБА_2 в його апеляційній скарзі про те, що він ніколи не був зареєстрований у м. Запоріжжя, а зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останнього з 2008 року був Індустріальний район м. Дніпропетровська (нова назва м. Дніпро), зокрема: з 12.02.2015 року : АДРЕСА_3 (паспорт з відмітками про реєстрацію, копія а.с. 59-60), виконавчий лист також містить адресу боржника: АДРЕСА_2; в період з 19.11.2014 року і по 17.09.2015 року ОСОБА_2 приймав участь в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, отримав осколкове поранення (а.с.56-58).

Матеріалами виконавчого провадження, доданими до вищезазначеного подання державного виконавця у цій справі, та наявними матеріалами цієї справи також не спростовується той факт, що ОСОБА_2 не було відомо про вищезазначене виконавче провадження, копію постанови про відкриття якого він не отримував (конверт повернувся без вручення з відміткою «не проживає», копія а.с. 7 зворот).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог ст. 377-1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, (аналог ст. 441 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання … рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Проте, підставою для застосування судом такого заходу, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є свідоме ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду або рішенням інших органів (у даному випадку, виконавчим написом нотаріуса) зобов'язань.

В судовій практиці Верховного суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України наголошується, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. З метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Однак, суд першої інстанції належної уваги на це не звернув та не з'ясував.

При вищевикладених обставинах, належні, допустимі докази у цій справі, які б свідчили про свідоме невиконання боржником ОСОБА_2 належних до виконання за вищезазначеним виконавчим листом зобов'язань, відсутні.

За таких обставин, у суду першої інстанції станом на час постановлення оскаржуємої ухвали 18 грудня 2015 року були відсутні правові підстави для застосування у цій справі тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_2, як боржника у вищезазначеному виконавчому провадженні.

Разом із тим, безпідставними у цій справі при вищезазначених фактичних обставинах цієї справи є вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі його представника про закриття провадження.

Оскільки, саме підстави для закриття провадження, передбачені ЦПК України, станом на час перегляду апеляційним судом законності та обґрунтованості оскаржуємої ухвали суду першої інстанції у цій справі, відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на припущеннях, а тому підлягає скасуванню із постановленням апеляційним судом нової постанови, якою у задоволенні подання головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Харченко О.Г., погодженим з начальником відділу, про тимчасове обмеження виїзду за кордон фізичної особи - ОСОБА_2 у цій справі слід відмовити.

Крім того, встановлено, що боржник ОСОБА_2, як учасник бойових дій (посвідчення, копія а.с. 57), в силу вимог ЗУ «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз'яснити учасникам цієї справи, що відмова судом в обмеженні у праві виїзду боржника за кордон у цій справі не перешкоджає повторному зверненню державного виконавця з таким самим поданням у подальшому окремо від цієї справи у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність тимчасового обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 12, 367-368, 371 - 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2015 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Харченко Ольги Григорівни, погодженим з начальником відділу, про тимчасове обмеження виїзду за кордон фізичної особи - ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 15.04.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.