ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/434/19 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 304090200
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників судового процесу: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2; представника ПАТ Укрсиббанк - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/10071/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2019 року, постановлену суддею Сливкою Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»), де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Інспекція з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області, про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та іпотечного договору.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2019 року позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ПАТ «Укрсиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Головне Управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та іпотечного договору залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Особа, яка подала апеляційну скаргу наголошує, що мала місце тільки одноразова неявка представника позивача у судове засідання без повідомлення причини неявки, при цьому, з поважних причин. А тому, неправильним є визначення судом першої інстанції неповажними причини неявки у судове засідання 23 січня 2019 року, як підставу залишення позову без розгляду, оскільки це не відповідає суті п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, позаяк підставою залишення позову без розгляду є саме повторна неявка без повідомлення позивачем про причини неявки, а не встановлення судом цих причин неявки неповажними.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

В апеляційному суді представник позивача підтримав апеляційну скаргу, представник відповідача апеляційної скарги не визнав, посилаючись на законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини своєї неявки.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що даний позов поступив до суду першої інстанції у вересні 2016 року.

Підготовче провадження по даній справі тривало з 20.10.2016 року по 07.11.2018 року включно, на засіданнях якого представник позивачки ОСОБА_2 був присутній (а.с.27,220).

По справі була проведена судово-економічна експертиза, по якій дано висновок експерта №631/17/298/299/18-22 від 15 березня 2018 року (а.с.182-196).

По справі було призначено 14 судових засідань (а.с.27, 44, 59, 142, 143, 146, 168, 197, 204, 207, 212, 215, 221, 226).

Зокрема, 22 січня 2019 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду першої інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його перебуванням у відрядженні.

23 січня 2019 року у судовому засіданні Тернопільського міськрайонного суду справу слуханням відкладено на 04.03.2019 року.

04.03.2019 року у судове засідання ні позивач, ні її представник не з'явились. Про причини своєї неявки суду не повідомили.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Зокрема, ч.5 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення перешкоджає розгляду справи.

Із журналу судового засідання від 23.01.2019 року вбачається, що відкладенням розгляду справи на 04.03.2019 року суд фактично визнав неявку представника позивача поважною, що спростовує висновки суду в оскаржуваній ухвалі про неповажність такої неявки і виключає можливість застосування у даному випадку п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

За таких обставин, у суду не було достатніх підстав вважати, що у судовому засіданні 04 березня 2019 року мала місце повторна неявка позивача у судове засідання без поважних причин або повторне неповідомлення про причини неявки, як того вимагає п.3 ч.1 ст.257 ЦПК.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що неявка позивача перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів під час розгляду апеляційної скарги керується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі ЄСПЛ Bellet проти Франції Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Враховуючи викладене і те, що розгляд даної справи триває з 2016 року, висновок суду про залишення позову ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, є таким, що порушує норми процесуального права.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції ухвалу від 04 березня 2019 року постановлено з порушенням норм процесуального права, зокрема, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 24 квітня 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

ОСОБА_4

Судді: Сташків Б.І.