ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4318/19 Справа № 211/4942/18 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року, ухваленого суддею Ніколенко Д.М. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 11 лютого 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоровя.

В обґрунтування позову зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем ОСОБА_3 акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді підземного кріпильника дільниці №20 IV розряду шахти «Октябрська».

10 січня 2015 року під час виконання своїх трудових обовязків на південному польовому штреку гор. 1220 м дільниці 20 шахти «Октябрська» з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого ним отримано тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому акромального відростку правої лопатки зі зміщенням, що підтверджується актами форми Н-1, Н-5 розслідування нещасного випадку. Нещасний випадок стався внаслідок падіння відшарованого куска породи на його спину.

Відповідно до п.10 акту форми Н-1, нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку посадових осіб відповідача.

В результаті нещасного випадку йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15%.

В звязку з отриманими ушкодженнями він змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури та лікування. Тривалий процесу лікування позбавляє його вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Тому виходячи з розрахунку 15 (прожиткових мінімумів для працездатних осіб) * 1841,00 грн. (сума прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.07.2018 р.) = 27615,00, просить стягнути з відповідача вказану суму без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб в якості відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок ушкодження його здоровя.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, у звязку з ушкодженням здоровя суму у розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат ОСОБА_2, просить змінити рішення суду та збільшити суму грошового відшкодування моральної шкоди стягнутої з відповідачів на користь позивача до заявлених у позові вимог, оскільки вважає вочевидь заниженим, визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди.

Представник позивача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає глибині моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане трудове каліцтво на виробництві відповідача, наслідком чого стала втрата професійної працездатності 15%, безстроково, необхідність постійного лікування, проходження чисельних оглядів МСЕК, довготривалості негативних змін в житті позивача. Вказує, що на даний час самопочуття ОСОБА_1 не поліпшується, негативні зміни в його житті є довготривалими, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 «Кривбасзалізрудком» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, при цьому зазначає, що при подання позову він не був підписаний ні позивачем, ні його представником, свій підпис останні поставили в судовому засіданні 08.02.2019 року, Апелянт зазначає, що подані представником копії документів не завірені належним чином, у звязку з чим письмові докази, що подані з порушенням вимог ЦПК України є недопустимими доказами.

Відповідач наголошує на тому, що у нещасному випадку винен сам позивач, який допустив порушення вимог законодавства з охорони праці, на, що суд не звернув уваги.

Сторони не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював в період з 10 березня 1999 року по 04 вересня 2017 рік в ОСОБА_3 акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат», в тому числі на посаді підземного кріпильника IV розряду шахти «Октябрська» (а.с. 21-33 копія трудової книжки).

10 січня 2015 року в ОСОБА_3 акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» стався нещасний випадок за участю позивача.

Згідно акту проведення розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 10 січня 2015 року о 02 годині 45 хвилин, на ОСОБА_3 акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат», складеного 15 січня 2015 року за формою Н-5 (а.с. 16-20), близько 2 години 45 хвилин під час прийому чергового вантажу ОСОБА_1 знаходячись безпосередньо під висхідним, не скориставшись відтяжним гачком, вручну затягнув вантаж з висхідного на горизонт та нахилився,ю щоб зняти вантаж з гака. В цей час з висхідного випав відшарований кусок породи та влучив у спину ОСОБА_1, в результаті чого він отримав травму правої лопатки. ОСОБА_1, відчувши біль, став кликати на допомогу. Почувши його крик, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спустились з гор. 1190 м та допомогли йому дістатись до підземного медпункту гор. 1115 м., де йому була надана перша медична допомога медсестрою. Після цього він був виданий на поверхню, а потім у травматологічне відділення КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР», де був госпіталізований.

Причини настання нещасного випадку: основна невиконання вимог інструкції з охорони праці; супутні невиконання посадових обовязків. Технічні та психофізіологічні причини відсутні.

Комісія з розслідування нещасного випадку, ознайомившись з матеріалами розслідування, висновками медичних закладів, визнала нещасний випадок з таким, що пов'язаний з виробництвом, про що складається акт за формою Н-1.

Відповідно до акту №1-61 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом ОСОБА_1, складеного 15 січня 2015 року комісією з розслідування нещасного випадку за формою Н-1 (а.с. 11-15), встановлено, що діагноз потерпілого відкритий перелом акроміального відростку правої лопатки зі зміщенням. Забійна рана. Травма за ступенем тяжкості відноситься до категорії легка.

Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: ОСОБА_1, кріпильник дільниці №20 шахти «Октябрська» та ОСОБА_6, гірничий майстер дільниці №20 шахти «Октябрська».

За результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, ОСОБА_1 встановлено первинно та безстроково 15% втрати працездатності, що підтверджується копіями довідок МСЕК серії 12 ААА № 002924 та серії 12 ААА № 017437 (а.с. 7-10).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався статтями 153, 173 КЗпП України, статтею 23 ЦК України, й виходив з того, що ушкодження здоровя у вигляді каліцтва відбулося при виконанні ним трудових обовязків на підприємстві відповідача і наявності у зв'язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційних скарг сторін, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. ОСОБА_4 і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров'ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров'ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров'я.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Згідно положень ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання нещасних випадків, професійних захворювань, іншого пошкоджень здоров'я чи настання смерті були б неможливими.

Колегія суддів вважає, що надані позивачем докази підтверджують, що ушкодження здоровя у вигляді каліцтва відбулося з вини відповідача при виконанні ним трудових обовязків.

Доводи представника відповідача про те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не повинно відповідати за дії потерпілого, оскільки нещасний випадок стався з його вини, є безпідставними, оскільки сам по собі факт отримання позивачем ушкодження здоров'я під час виконання ним трудових обов'язків, який встановлено актом про нещасний випадок на виробництві та висновком МСЕК, є підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди, при цьому, наявність вини позивача у нещасному випадку, не знімає з відповідача обовязку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина 1 статті 1167 ЦК України).

За змістом статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Також, колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 в частині необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, що нещасний випадок стався при виконанні позивачем трудових обовязків на підприємстві відповідача, наявності вини відповідача та самого позивача, врахував суд і глибину та ступінь моральних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає в результаті трудового каліцтва, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, встановлення йому втрати професійної працездатності у розмірі 15 %, наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, так як, уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, суд визначив позивачу компенсацію в розмірі 15000 грн., яка на думку колегії суду відповідає розміру заподіяної позивачу моральної шкоди.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у звязку з отриманим ним трудовим каліцтвом під час виконання трудових обовязків на підприємстві відповідача.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: