Справа № 266/550/19
Провадженя№ 2/266/441/19
03 травня 2019 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Воропаєвої О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим права користування житловим приміщенням,третя особа ОСОБА_3,-
Позивач звернувся до суду з уточненим позовом, в якому зазначив, що він є співвласником будинку АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2004 р.. Співвласником даного будинку був ОСОБА_4 який помер. Після його смерті їх донька ОСОБА_5 успадкували частину будинку, що належала ОСОБА_4 В даному будинку крім неї зареєстрована зокрема з 03.04.2012 р. її онука - відповідач ОСОБА_6, яка мешкає фактично за іншою адресою. Відповідач не цікавиться житловою площею, не сплачує комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_7 у добровільному порядку не виявилося можливим, оскільки остання відсутня за місцем реєстрації та мешкає за межами України. Просив визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання надала заяву, в якій просив проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Ухвалою суду від 22.02.2019р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.
У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав.
Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу за місцем реєстрації, не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя за закінченням терміну зберігання. У зв'язку із чим 27.02.2019 р. та 29.03.2019 р. було розміщено оголошення на сайті Судової влади України про розгляд справи.
В судове засідання про яке відповідач ОСОБА_7 повідомлена належним чином в порядку ст. 128, 129 ЦПК України не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила.
Приймаючи до уваги позицію позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку, з огляду про таке.
Судом встановлено, що позивачу належить Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2004 р. зареєстрованого в БТІ 24.06.2004р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно реєстраційний №5740883 (а.с.4-5)
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2013 р. Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, зареєстроване в реєстрі за №1378 ( а.с. 6)
Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 11.02.2019 р. №03-12-1374 у спірному будинку зареєстровано ОСОБА_7 з 03.04.2012 р. (а.с. 21).
Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується дослідженим судом актом КСН «Селище Слободка- Гавань» від 15.01.2019 року з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_7, лише зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1», а фактично не проживає з 2014 року. (а.с. 25).
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З огляду на те, що позивач є власником будинку, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном - будинком.
Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України.
Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння.
Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав".
Відповідно до ст..156 ч.1 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
З огляду на наведене, виходячи з того, що ОСОБА_7 було зареєстровано у будинку АДРЕСА_1 як член сім'ї позивача, та з 2014 року не проживає у спірному будинку без поважних причин тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 668,40 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 274, 280, 350 ЦПК України, ст..405 ч. 2 ЦК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим права користування житловим приміщенням,третя особа ОСОБА_3 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням - в будинку АДРЕСА_2
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Шишилін О. Г.